Справа №577/446/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2370/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Худика А.М. (суддя-доповідач), суддів: Криворотенка В.І., Черних О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Величко Мариною Геннадіївною, 
на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2026 року, ухвалене у складі судді Кравченко В.О. у м. Конотоп Сумської області, 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
 
20.01.2026 Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ «КБ «Приватбанк» звернулося до Конотопського міськрайонного суду Сумської області з позовом, у якому просить стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.02.2022, загальною сумою 56 593,28 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 45 388,28 грн. та простроченими відсотками – 11 205,00 грн. Окрім того, просить стягнути 2 662,40 грн. сплаченого судового збору.
Свої вимоги мотивує тим, що 26.10.2020 здійснено ідентифікацію клієнта  ОСОБА_1 , який власноруч на планшеті підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, погодив використання OTP пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а у подальшому виявив бажання отримати послугу «Кредит готівкою», ознайомився із актуальними умовами кредитування та 22.02.2022 підписав паспорт кредиту та графік кредиту за допомогою OTP, після чого із ним було підписано кредитний договір б/н від 22.02.2022 року про надання строкового кредиту у розмірі 83 000,00 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 %. Однак взятих на себе зобов`язань по кредитному договору  ОСОБА_1 не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, що і стало підставою звернення до суду з позовом.
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2026 року задоволено позовну заяву АТ «КБ «Приватбанк», стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.02.2022 в сумі 56 593,28 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 45 388,28 грн та простроченими відсотками – 11 205,00 грн., що утворилася станом на 24.12.2025, а також судові витрати – 2662 грн. 40 коп.
Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що 26.10.2020  ОСОБА_1 власноруч на планшеті підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, 22.02.2022 за допомогою ОТР пароля підписав паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою», графік платежів та кредитний договір б/н, яким визначено істотні умови кредитування. Банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 83 000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи.  ОСОБА_1  користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість, однак взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 24.12.2025 утворилася заборгованість у сумі 56 593,28 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 45 388,28 грн та простроченими відсотками 11 205,00 грн., а тому позовні вимоги АТ «КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню в повному обсязі.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
 
30.05.2026 представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Величко М.Г. подав до Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.04.2026 у справі № 577/446/26 повністю і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «КБ «Приватбанк».
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2026 року ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції є поверхневими, а обставини, на які посилається суд, є недоведеними Позивачем, у зв`язку з чим наявні підстави, передбачені ч. 1 ст. 376 ЦПК України, а саме: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідач зазначає, що рішенням суду визначено стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 59 255 грн. 68 коп., однак вказана сума є такою, що не відповідає стану заборгованості, при цьому умовами кредитного договору передбачено, що сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо це викликано дією обставин непереборної сили, а форс-мажорними обставинами є, зокрема, загроза війни, збройний конфлікт, загальна військова мобілізація та військові дії. На думку апелянта, мало місце повномасштабне вторгнення країни-агресора до України, оголошення правового режиму воєнного стану та залучення позичальника до виконання бойових задач зі стримування збройної агресії та захисту Батьківщини, а тому обставини «форс-мажору» автоматично продовжують строк виконання зобов`язань на період їх дії та ліквідації наслідків.
Також відповідач посилається на те, що є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України та неодноразово звертався до позивача із заявою про застосування кредитних канікул, однак такі звернення були проігноровані та неправомірно було нараховано відсотки за користування кредитом. Крім того, зазначає, що за час судового розгляду розмір заборгованості змінювався, але позивач про це не зазначив та додаткові відомості суду не надав, внаслідок чого задоволена сума заборгованості перевищує кредитний борг, а також включає відсотки за кредитом, які взагалі не повинні утримуватися з клієнта-військовослужбовця, що призвело до прийняття рішення з порушенням прав відповідача.
Узагальнені доводи та заперечення відзиву на апеляційну скаргу
 
12 червня 2026 року представник позивача ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відхилити апеляційну скаргу та залишити в силі рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2026 року у справі №577/446/26.
Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що відповідачем у суді першої інстанції належним чином не були подані докази про статус військовослужбовця у справі, такі документи не були надіслані позивачу, а до суду першої інстанції відповідач не подав заяву про долучення доказів, відповідного клопотання про поновлення строку на подання доказів не було надано, і немає підтвердження надсилання такої заяви стороні позивача, відтак суд ухвалив рішення з наявних у справі доказів. Також зазначено, що відповідач є військовослужбовцем саме за контрактом, а тому для застосування пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» необхідне підтвердження факту безпосередньої участі у захисті країни, однак відповідачем не було надано до справи довідки за формою 6 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, а посвідчення учасника бойових дій від 29 квітня 2021 року було видане до початку повномасштабного вторгнення.
Крім того, у відзиві зазначено, що апелянт як на причину неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором посилається на обставини «форс-мажору», однак не враховано, що не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів, тому кожен суб`єкт, який не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність у нього форс-мажорних обставин. Позивач наголошує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно з`ясованих обставинах, підтверджених доказами, дослідженими у справі, а оскаржуване рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, оскільки висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
26.10.2020 ОСОБА_1 власноруч на планшеті підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, у якій просив відкрити поточний рахунок/картку у гривні (а.с. 13 зв. , а.с. 14).
Крім того, у вказаній анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердив, що:
- підписанням цього документа на підставі ст. 634 Цивільного кодексу України приєднується до умов та правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цього документа; 
- ця анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг;
- ознайомився з умовами і правилами надання банківських послуг, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, які розміщено на офіційному сайті банку https://privatbank.ua/terms/, пам`яткою клієнта, тарифами та отримав (отримала) їх примірник (шляхом самостійного роздрукування в електронній формі шляхом власноручного підписання електронним підписом та направленням повідомлення про одержання).
Погоджується що строк позовної давності щодо вимог банку, які виникають на підставі умов та правил, становить 15 років, якщо інше не встановлено у відповідному підрозділі умов за правил, що регулює умови надання відповідної послуги.
Із змінами умов і правил надання банківських послуг зобов`язується ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку https://privatbank.ua/tеrms/.
Крім того, банк та клієнт (далі разом іменовані «Сторони») узгодили при наданні банком будь-яких послуг клієнту, в т.ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів клієнта: ОТР-пароль, QR-код, підпис стілусом на планшеті у відділенні банку, кнопки «Підпис», «Підписав». «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку у мережі Інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої клієнт надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.
При здійсненні будь-якої операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР-паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону клієнта, яким є номер НОМЕР_1 .
Сторони узгодили, що банк самостійно приймає рішення про застосування того чи іншого виду електронного підпису.
22.02.2022 ОСОБА_1 за допомогою ОТП пароля підписав паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою» АТ КБ «Приват Банк», у якому закріплені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача (а.с. 24-26), після чого із відповідачем за допомогою ОТП пароля було підписано кредитний Договір б/н від 22.02.2022 (а.с. 16-21зв).
У п. 1 вказаного кредитного Договору закріплені істотні умови кредитування:
- тип кредиту: строковий кредит;
- сума кредиту, грн.: 83000,00;
- строк кредитування, міс.: 36;
- процентна ставка: 1,5 % на місяць (18 % річних);
- тип процентної ставки: фіксована.
Крім того, у кредитному договорі «банк та позичальник (далі разом іменовані «сторони») узгодили при наданні банком будь-яких послуг позичальнику, в т.ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису.
Сторони визнають простим електронним підписом (далі – «простий електронний підпис») такі способи підписів позичальника: OTP-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку у мережі Інтернет, де позичальнику надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає позичальнику змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої позичальник надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище.
Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.
При здійсненні будь-якої операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР-паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу позичальника та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження позичальником здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону позичальника.
Сторони узгодили, що банк самостійно приймає рішення про застосування того чи іншого виду електронного підпису.
Банк надає позичальнику пропозиції щодо зміни істотних умов договору у спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення повідомлення позичальнику, а саме: шляхом направлення повідомлень електронною поштою, у системі «Приват24», повідомлення у месенджерах. В разі, якщо Позичальник не надасть банку письмове повідомлення про відхилення пропозиції банку щодо зміни істотних умов договору у строк 30 календарні дні з дня направлення повідомлення, зміни до істотних умов вважаються узгодженими сторонами та не потребують укладення додаткових угод.
Цей договір припиняється після закінчення його строку дії або за настання інших обставин, встановлених вимогами чинного законодавства.
У п. 2, п. 4 кредитного Договору вказано:
- п.п. 2.1.: Банк зобов`язується надати позичальнику строковий кредит (далі – Кредит) на споживчі цілі у розмірі, визначеному договором, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в обумовлені цим договором терміни;
- п.п. 2.2.: Кредит надається безготівковим шляхом (перерахування коштів на поточний рахунок позичальника);
- п.п. 2.3.: Банк надає позичальнику паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою», договір та графік шляхом розміщення у системі дистанційного обслуговування «Приват24» та відправки на електронну пошту позичальника, що визначена при ідентифікації позичальника. Позичальник підписує договір, графік та паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою» простим електронним підписом;
- п.п. 4.1.: за користування кредитом позичальник зобов`язується кожного місяця, починаючи з наступного місяця після укладання цього договору, здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти за користування кредитом, рівними платежами в розмірі та строки, зазначені згідно графіку, шляхом зарахування на рахунок НОМЕР_2 , відкритий у банку. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється банком щодня, не пізніше дня сплати ануїтетного платежу, зазначеного в графіку. Проценти розраховуються на загальну суму кредиту, зазначену в розділі 1 «Істотні умови кредитування» цього Договору.
У п. 9 кредитного договору зазначені реквізити позичальника: ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий органом № 5919, РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с. 16-21зв.).
22.02.2022 ОСОБА_1 за допомогою ОТП пароля підписав графік платежів та паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою» АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 22-23, 24-26).
У наданій позивачем квитанції АТ КБ «ПриватБанк» із позначкою термінал: PARTPAY5, розмір кредиту: 83 000,00 грн. також у даній квитанції міститься наступний текст: «Я, ОСОБА_1 , підтверджую зобов`язання за договором 22022233023073 від 22.02.2022 і доручаю банку встановити регулярний платіж з картки/рахунку НОМЕР_2 на погашення заборгованості. Кількість платежів: 36. Графік платежів оплата – щомісяця (не пізніше 22 числа) у розмірі 3 550,56 грн., у тому числі проценти за користування кредитом 1,5 % – 1 245,00 грн., перший платіж 22.03.2022, останній платіж 22.02.2025. Детальна виписка – у вашому Приват24, меню «Мої рахунки». З умовами та правилами надання банківських послуг на www.pb.ua ознайомлений і згоден» (а.с. 15).
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) 22.02.2022 останньому встановлений кредитний ліміт 83 000,00 грн. (а.с. 12).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054, ч. 1 ст. 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, зроблено висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У даному випадку банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути складові його повної вартості – заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами та пеню. На підтвердження своїх вимог, поряд з іншими доказами, банк надав витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та витяг з тарифів обслуговування карт, які відповідач не підписував.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20 зроблено висновок, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
За змістом частини 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами і перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі відповідач не заперечує факту укладення між сторонами кредитного договору від 22.02.2022, не ставить під сумнів його дійсність чи факт підписання, не оспорює отримання кредитних коштів у сумі 83 000 грн, не наводить доводів щодо недійсності або неналежності використаного при укладенні договору електронного підпису (OTP-пароля), а також не заперечує погоджену сторонами процентну ставку у розмірі 18 % річних як істотну умову договору. Отже, зазначені обставини сторонами не оспорюються та не є предметом апеляційного перегляду.
Натомість доводи апеляційної скарги стосуються правомірності нарахування процентів у період проходження апелянтом військової служби, застосування до спірних правовідносин гарантій, передбачених законодавством для військовослужбовців, а також правильності визначення розміру заборгованості, які й підлягають перевірці судом апеляційної інстанції.
Щодо прийняття нових доказів судом апеляційної інстанції
 
Вирішуючи питання щодо прийняття доказів, які не подавалися до суду першої інстанції, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Разом з апеляційною скаргою відповідач подав копію військового квитка, посвідчення учасника бойових дій, відпускний квиток, які підтверджують проходження ним військової служби, а також докази звернення до банківської установи щодо надання додаткових документів.
З наданих матеріалів убачається, що відповідач проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_5 . Зазначені обставини підтверджуються довідкою військової частини, витягом із військового квитка та посвідченням учасника бойових дій.
Оцінюючи причини неподання вказаних доказів до суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що відповідач проходив військову службу в умовах дії правового режиму воєнного стану та виконував конституційний обов`язок щодо захисту незалежності і територіальної цілісності України. З огляду на характер та умови проходження військової служби зазначені обставини об`єктивно не залежали від волевиявлення відповідача та істотно обмежували його можливість своєчасно реалізувати процесуальні права, зокрема забезпечити збирання й подання доказів до суду першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що відповідачем доведено наявність виняткового випадку та існування об`єктивних причин неподання зазначених доказів до суду першої інстанції, у зв`язку з чим подані разом з апеляційною скаргою документи підлягають прийняттю та дослідженню судом апеляційної інстанції відповідно до вимог частини третьої статті 367 ЦПК України.
Щодо доводів апеляційної скарги про поширення на апелянта гарантій, встановлених законодавством для військовослужбовців, та правомірність нарахування процентів за кредитним договором у період проходження військової служби
 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_5 , що підтверджується довідкою про проходження військової служби (форма № 5) (а.с. 52).
Згідно з витягом з військового квитка, на підставі наказу від 19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_5 та розпочато проходження військової служби (а.с. 45-47 зв.).
Крім того, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій, виданим 29 квітня 2021 року (а.с. 51).
Згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються (в редакції закону на дату укладення договору). Всі подальші зміни та редакції частини 15 статті 14 цього Закону не скасували та не звузили встановлену державою гарантію щодо ненарахування військовослужбовцям процентів за користування кредитом, а лише уточнювали коло осіб, на яких поширюється зазначений соціальний захист, та особливості його застосування. 
Згідно положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
У своїй практиці Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування передбачених законом гарантій щодо військовослужбовців у кредитних правовідносинах.
Так, у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 755/12037/16-ц (провадження № 61-5283св18) Верховний Суд дійшов висновку, що особі, яка є військовослужбовцем Збройних Сил України, не підлягають нарахуванню проценти за користування кредитом, а також штрафні санкції з моменту укладення кредитного договору і до закінчення особливого періоду.
Аналогічний підхід викладено у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц (провадження № 61-14935св19). Суд зазначив, що надання відповідачем документів, які підтверджують його статус військовослужбовця, є підставою для застосування до спірних правовідносин пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25) роз`яснила, що з моменту введення воєнного стану в Україні і до його припинення або скасування Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування слід вважати такими, що переведені на воєнний стан.
Отже, підтверджений статус військовослужбовця є достатньою підставою для застосування гарантій, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема щодо ненарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій.
Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне визначення судом першої інстанції розміру заборгованості за кредитним договором та неповне з`ясування обставин, які мають значення для правильного розрахунку суми боргу
 
Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору б/н від 22.02.2021 позичальнику було надано кредит у розмірі 83 000,00 грн.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою за кредитним договором (а.с. 8-10 зв.; 11), відповідачем у рахунок погашення кредитної заборгованості було сплачено загалом 48 816,72 грн, з яких кредитором зараховано: на погашення поточної заборгованості за тілом кредиту – 29 485,04 грн; на погашення заборгованості за просроченим тілом кредиту – 8 126,68 грн; на погашення заборгованості по нарахованим процентам – 7 470,00 грн; на погашення заборгованості по прострочених процентах – 3 735,00 грн.
Разом з тим судом встановлено, що відповідач є військовослужбовцем, а тому на спірні правовідносини поширюються положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовцям на період проходження військової служби не нараховуються проценти за користування кредитом, а також штрафні санкції за невиконання зобов`язань перед банками та іншими кредиторами.
Враховуючи наведене, нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами є неправомірним, а сплачені ним кошти в сумі 11 205,00 грн (7 470,00 грн + 3 735,00 грн), які були зараховані кредитором на погашення процентів, підлягають зарахуванню в рахунок погашення основної суми боргу (тіла кредиту).
Отже, при визначенні розміру непогашеної заборгованості за кредитом суд виходить із того, що вся фактично сплачена відповідачем сума 48 816,72 грн повинна бути врахована як погашення основного боргу за кредитним договором.
Таким чином, залишок заборгованості за тілом кредиту становить:
83 000,00 грн – 48 816,72 грн = 34 183,28 грн.
Отже, суд дійшов висновку, що непогашеною залишається заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 34 183,28 грн, тоді як нараховані кредитором проценти не підлягають стягненню, а сплачені відповідачем кошти, зараховані на їх погашення, мають бути враховані в рахунок погашення основного боргу.
Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність витребування доказів
 
Щодо клопотання відповідача про витребування від АТ «КБ «ПриватБанк» відомостей щодо стану розгляду заяви ОСОБА_3 про встановлення кредитних канікул, зокрема інформації про факт та дату їх встановлення, повернення відсотків за час користування кредитом, а також розрахунку заборгованості станом на 30 травня 2026 року та відомостей про здійснені платежі за кредитним договором, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заявляючи клопотання про витребування доказів, відповідач не навів належних обґрунтувань неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та не надав відповідних доказів на підтвердження таких обставин.
Крім того, колегія суддів враховує, що наявні у матеріалах справи докази є достатніми для перевірки законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, а необхідність у витребуванні додаткових доказів відсутня.
Відповідачем не наведено переконливих підстав, які б свідчили про неможливість вирішення справи без витребування зазначених відомостей або про їх істотне значення для встановлення обставин, що входять до предмета доказування у цій справі.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про витребування доказів, у зв`язку з чим у його задоволенні слід відмовити.
Щодо доводів апеляційної скарги про наявність форс-мажорних обставин
 
Доводи апеляційної скарги про те, що настання форс-мажорних обставин автоматично продовжує строк виконання зобов`язання за кредитним договором, є безпідставними.
Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином і у встановлений строк. За змістом статті 617 ЦК України непереборна сила є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо боржник доведе, що порушення сталося саме внаслідок таких обставин. Водночас зазначена норма не передбачає припинення зобов`язання чи автоматичного продовження строку його виконання.
Оскільки предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором, а не застосування до відповідача цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання, саме по собі посилання на форс-мажорні обставини не спростовує наявності заборгованості та не є підставою для відмови у її стягненні.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 375 ЦПК України). Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 статті 376 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення на підставі пунктів 3-4 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно змінити.
Висновки суду щодо судових витрат
 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Судом першої інстанції з ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто 2 662 грн. 40 коп судового збору.
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (60,40%) необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 1608,09 грн (2662,40 грн х 60,40% : 100 = 1 608,09 грн) судового збору, сплаченого в суді першої інстанції. 
Також пропорційно відмовленим позовним вимогам (39,60%) з позивача на користь відповідача потрібно стягнути 1 581,47 грн (3993,60 х 39,60% : 100 = 1 581,47 грн) судового збору, сплаченого в апеляційному суді. 
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, Сумський апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Величко Мариною Геннадіївною, – задовольнити частково.
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2026 року змінити в частині розміру присудженої до стягнення заборгованості за договором та в частині розподілу між сторонами судових витрат.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 27.08.2019 року органом № 5917, зареєстрований в АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.02.2022 в сумі 34 183,28 грн, що утворилася станом на 24.12.2025, а також судовий збір – 1 608,09 грн
Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь  ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 581,47 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	А.М. Худик	

Судді: В.І. Криворотенко 

О.М. Черних