ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/25552/25
провадження № 2/753/1712/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючої судді Маркєлової В.М.,
за участю:
секретаря судового засідання Шепко А.А.,
представників позивача (за довіреністю) - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
відповідачки-1 ОСОБА_3 , 
представника відповідачки-1 - адвоката Барицького Павла Володимировича, 
спеціаліста (психолога) - Тітомир Ольги Анатоліївни ,
ОСОБА_5 (дитина, ІНФОРМАЦІЯ_1 ), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу
за позовом Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації як представника органу опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей: 1. ОСОБА_6 , 2. ОСОБА_7 , 3. ОСОБА_8 
до 1. ОСОБА_3 , 2. ОСОБА_9 
про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
У С Т А Н О В И В:
25.11.2025 Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_9 про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Позивач обґрунтовує позов тим, що малолітні діти перебувають на обліку як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах. Ліцей № 280 Дарницького району міста Києва повідомив службу, що відповідачка ОСОБА_10 систематично вчиняє насильство щодо дітей, і діти приходять до закладу з ознаками побиття. Мати у ліцеї в присутності батьків, вчителів та учнів проявляла агресивну поведінку щодо дітей, що супроводжувалося фізичним впливом. Медичні працівники виявили у дітей поодинокі синці різного діаметру на руках, животі, грудній клітині та спині. Відповідачка ОСОБА_10 під час відібрання дітей проявляла агресію, після чого була госпіталізована до психоневрологічної лікарні № 2. Відповідачка ОСОБА_10 також притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо свого чоловіка. 
Позивач переконаний, що залишення дітей з батьками несе загрозу їхньому життю та здоров`ю, наявне свідоме ухилення батьків від виконання ними батьківських обов`язків.
У позові (з урахуванням уточнення вимог у заяві від 05.12.2025, а.с. 79-80 том 1) заявлено такі вимоги:
1. Відібрати без позбавлення батьківських
- малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері - ОСОБА_3 ,
- малолітню дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від матері - ОСОБА_3 та батька - ОСОБА_9 . 
2. Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на користь законного представника дитини - до досягнення повноліття найстаршою дитиною. 
3. Стягнути з ОСОБА_9 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь законного представника дитини - до досягнення дитиною повноліття. 
Ухвалою від 27.11.2025 суд відкрив провадження у справі, призначив справу в порядку загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання на 05 грудня 2025 року о 12 год. 00 хв.
Відповідачка ОСОБА_10 та відповідач ОСОБА_9 брали участь у судовому засіданні 05.12.2025. З обставинами, викладеними у позові, відповідачка-1 погодилась, заперечувала проти відібрання від неї дітей, стверджувала, що вона зробила висновки і змінила свою поведінку. Відповідач-2 позов не визнав. У зв`язку з юридичною необізнаністю просили продовжити їм строк на подання відзиву та надати можливість звернутися до адвокати.
Суд задовольнив ці клопотання відповідачів і відклав розгляд справи на 03.02.2026.
29.12.2025 відповідачці-1 ОСОБА_3 призначено адвоката Барицького Павла Володимировича для надання їй безоплатної вторинної юридичної допомоги (а.с. 103 том1)
06.01.2026 відповідачка-1 ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, позовні вимоги не визнала. Відповідачка стверджує, що належні медичні докази фізичного насильства відсутні, а поодинокі синці є наслідком природної активності дітей. Відповідачка вказує, що її госпіталізація була наслідком гострої реакції на стрес (діагноз F43.0), який пов`язаний з відібранням дітей, і наразі її стан стабілізовано. Батько молодшої дитини, вітчим старших дітей - ОСОБА_9 не становить загрози для дітей, тому позивач, госпіталізувавши її, повинен був передати дітей відповідачу-2, який є батьком молодшої, і вітчимом старших дітей. А стягнення з неї аліментів на трьох дітей у розмірі 1/2 частки від її доходів становитиме для неї надмірний тягар. Просила відмовити у задоволенні позову та зобовязати позивача невідкладно повернути їй дітей.
Суд прийняв поданий відзив, приєднав його до матеріалів справи.
20.01.2025 позивач подав відповідь на відзив. Служба у справах дітей не погоджується з відзивом наступних підстав: 
По-перше, щодо фактів домашнього насильства та агресивної поведінки. Згідно з інформацією, яка міститься Єдиній інформаційно-аналітичній системі «Діти» службі стало відомо, що малолітні діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах у службі у справах дітей Рубіжанського міськвиконкому (з 18.01.2018 по 01.07.2019) та службі у справах дітей Андріяшівської сільської ради (з 26.01.2023 по 31.10.2024). 
З метою з`ясування підстав перебування малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, службою було направлено лист до Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області (вих. від 17.11.2025 № 101/42-4280). За інформацією отриманою від служби у справах дітей Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області стало відомо, що малолітні діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були взяті на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах на підставі звернення, яке надійшло від директора Перекопівського ліцею. Директор інформував місцеву службу у справах дітей, що малолітня дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без поважної причини не відвідує школу, у неї часто виявляють педикульоз, до лікарів мати не звертається, до вчителів мати ставиться агресивно. 
Така ж інформація надійшла і від директора Перекопівського закладу дошкільної освіти «Ромашка» (далі - ЗДО) стосовно малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, директор ЗДО повідомив, що малолітня дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не говорить, дуже худий та блідий. 
Згодом ліцей № 280 Дарницького району м. Києва (далі - ліцей) листом від 23.10.2025 № 87 (вх. № 101/42/5656) інформував службу, що мати малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 систематично вчиняє насильство щодо своїх дітей. Малолітні діти приходять до ліцею з ознаками побиття. ОСОБА_3 у ліцеї в присутності батьків, вчителів та учнів, адміністрації проявляє агресивну поведінку щодо своїх малолітніх дітей, що супроводжується фізичним впливом. На зауваження адміністрації ліцею, вчителів та інших батьків реагує агресивно. 
Старшим інспектором сектору ювенальної превенції відділу превенції Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом ОСОБА_11 , у присутності класного керівника Степуненко Н.С. було опитано малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в повній мірі відповідає частині першій статті 226 Кримінального процесуального кодексу України. З пояснення стало відомо, що через довге очікування дитини біля школи ОСОБА_10 почала кричати на дитину, а потім завдала удар по голові. Крім того, малолітня дитина повідомила, що мати систематично її б`є вдома навіть без причини.
Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська дитяча лікарня № 1» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), куди після відібрання були доставлені малолітні діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інформувало службу, що у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час огляду були виявлені поодинокі синці різного діаметру на руках та животі, садна та подряпини. У ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені синці на грудній клітині, спині різного діаметру сумарно 6 елементів, а також синці у стадії розрішення. Під час відібрання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інспекторами сектору ювенальної превенції відділу превенції Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - Дарницьке УП) складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП) та направлено до суду для подальшого прийняття рішення суду. 
Після відібрання малолітні діти були влаштовані до благодійної організації «Фонд «Асперн», де й перебувають станом на сьогодні. 
Службою 11.12.2025 було отримано інформацію від благодійної організації «Фонд «Асперн» (вх. № 101/42/6730), що ОСОБА_10 спілкується з донькою у різкій агресивній формі, використовуючи ненормативну лексику, чинить психологічний тиск, нав`язує дитині почуття провини за перебування в благодійній організації «Фонд «Асперн» та попередні випадки побиття. 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , боїться дорослих, після спроб матері поговорити з ним замикається в собі, перестає реагувати та впадає в ступор. 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , часто плаче та реагує на мамині дзвінки тривогою. 
Після отримання повідомлення служба звернулась до Дарницького УП. За результатами відпрацювання звернення інспекторами Дарницького УП було встановлено, що ОСОБА_3 дійсно телефонувала доньці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них виник конфлікт тому, що малолітня дитина не відповідала на питання матері через, що ОСОБА_3 здійснила психологічний тиск на доньку, використовуючи ненормативну лексику. На підставі вищевикладеного відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було складено адміністративний протокол за частиною другою статті 173-2 КУпАП та направлено до суду для прийняття рішення суду. 
Все вищевикладене вказує на те, що ОСОБА_3 продовжує вчиняти насильство щодо своїх малолітніх дітей вже навіть після їх відібрання. 
Тому, аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву, не відповідають дійсності і спрямовані на введення суду в оману. 
По-друге, відповідачами заявлено, що в позовній заяві містяться твердження про психічні розлади ОСОБА_3 . Позивачем під час складання позовної заяви характеризуючими ознаками батьків малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було зазначено, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР) відомо, що у лютому 2025 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо свого чоловіка ОСОБА_9 . Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 03.02.2025 (справа № 753/649/25)  ОСОБА_3 було направлено для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці. Крім того, в ЄДРСР міститься інформація, що ОСОБА_9 також притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (справа № 753/16387/24) і щодо нього винесено тимчасовий заборонний припис. 
Також зазначалось, що на момент відібрання дітей ОСОБА_3 погрожувала спеціалістам служби, інспекторам сектору ювенальної превенції Дарницького УП, мала суїцидальні наміри, була агресивною. З огляду на поведінку ОСОБА_3 , інспекторами сектору ювенальної превенції Дарницького УП було викликано психіатричну бригаду екстреної швидкої медичної допомоги. Після огляду медичними працівниками ОСОБА_3 було госпіталізовано до Київської міської психоневрологічної лікарні №2 для подальшого обстеження та надання необхідної медичної допомоги. 
Дані факти вказують виключно на невміння ОСОБА_3 та ОСОБА_9 керувати своїми емоціями за певних обставин, а тому є підстави вважати, що їх поведінка може бути небезпечною для малолітніх дітей. 
По-третє, відповідачами зазначено, що вимога про стягнення аліментів та їх розмір є надмірною, а тому можна припустити, що наразі у батьків відсутня можливість належним чином утримувати малолітніх дітей, що в свою чергу є підтвердженням складних життєвих обставин. 
По-четверте, в тексті відзиву на позовну заяву відповідачем неодноразово зазначено, що спеціалісти служби та інспектори Дарницького УП своєю поведінкою провокували поведінку  ОСОБА_3 , проте в день відібрання дітей двері до помешкання ОСОБА_3 відкрила самостійно, розмова відбувалась в спокійному тоні, найменшу дитину жінка одягнула самостійно і вивела до карети швидкої медичної допомоги. ОСОБА_3 самостійно дзвонила чоловіку і він був обізнаний з приводу ситуації, яка відбувається, проте приїхати не зміг або не бажав. 
Звертає увагу суду на те, що спеціалісти служби та інспектори Дарницького УП діяли виключно в інтересах малолітніх дітей та з дотриманням законів та Конституції України.
Крім того, під час відібрання малолітніх дітей ОСОБА_3 погрожувала інспекторам Дарницького УП, а така поведінка могла містити ознаки кримінального правопорушення передбаченого статтею 345 Кримінального кодексу України. 
По-п`яте, доводить до відома суду, що відповідачам неодноразово було рекомендовано звернутися для отримання соціальної послуги соціального супроводу до Дарницького районного в м. Києві центру соціальних служб (далі - Центр). Центр інформував службу, що ОСОБА_3 було забезпечено інформаційним ресурсом щодо роботи спеціалістів Центру та інших структурних підрозділів Дарницького району міста Києва. Відповідно до державних соціальних стандартів ОСОБА_3 надано соціальну послугу «Консультування». На запропоновані подальші соціальні послуги Центру ОСОБА_3 виявила бажання отримати соціальну послугу відповідно до Державного стандарту соціального супроводу сімей (осіб), які перебувають у складних життєвих обставинах». Станом на 13.01.2026 ОСОБА_3 не надала повний пакет документів, відповідно до Порядку організації надання соціальних послуг, що є обов`язковою умовою для того, щоб отримати вищевказану послугу. Також додатково повідомляє, що ОСОБА_3 на зв`язок зі спеціалістами Центру не виходить і на телефонні дзвінки не відповідає. У свою чергу ОСОБА_9 для одержання соціальних послуг до Центру не звертався.
09.02.2026 відповідачка-1 подала заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Вона категорично не погоджується доводами позивача, вважає що позивач не надав суду жодних нових доказів, які підтверджують наявність безпосередньої загрози життю або здоров`ю дітей та намагається маніпулювювати фактами з минулого та суб`єктивними оцінками поведінки матері. Позиція Служби у справах дітей гірунтується не на фактах, а на припущеннях та емоційному забарвленні подій, що є неприпустимим у справах такої категорії. Наводить розгорнуті заперечення по кожному пункту звинувачення. 
По-перше, щодо безпідставності посилань на облік у Сумській області та минулі події. Позивач у своїй відповіді на відзив на арк.2) детально описує перебування сім`ї на обліку в 1 Андріяшівській сільській раді у 2023 році, посилаючись на педикульоз, пропуски школи та агресію до вчителів у минулому. Сторона відповідачів звертає увагу на те, що ці обставини не мають жодного правового значення для вирішення питання про відібрання дітей у листопаді 2025 року, і ось чому: Факт зняття з обліку. Як зазначає сам позивач, посилаючись на лист Андріяшівської сільської ради, дітей було знято з обліку 31.10.024. Це є юридичним фактом, який підтверджує, що на момент переїзду сім`ї та до моменту виникнення конфлікту в Києві, сім`я виправила складні життєві обставини. Держава в особі органу опіки визнала, що підстави для контролю відпали. Спроба Позивача використати закриті питання минулого (2018-2023 років) для обґрунтування "негайної загрози" у 2025 році є маніпуляцією з метою штучно сформувати негативний образ Відповідачів. Відсутність актуальності. Педикульоз або пропуски уроків, які мали місце два роки тому, не можуть бути підставою для застосування ст. 170 СК України (відібрання дитини) зараз. Стаття 170 вимагає наявності загрози життю "тут і зараз". Позивач не надав доказів, що ці проблеми існують на даний час. 
По-друге, щодо відсутності належних доказів фізичного насильства (побиття) дитини відповідачкою-1. Позивач продовжує стверджувати про "систематичне вчинення насильства" та "ознаки побиття", посилаючись на довідку КНП «Київська міська дитяча лікарня №1». Однак, аналіз цього доказу свідчить про зворотне: Характер ушкоджень. У довідці зазначено про наявність "поодиноких синців різного діаметру", У медичних документах відсутній діагноз, який би свідчив про побої, катування чи серйозні травми (переломи, струс мозку, гематоми внутрішніх органів). Відсутність причинно-наслідкового зв`язку. Позивач не надав Висновку судово-медичної експертизи (СМЕ), який є єдиним належним доказом механізму утворення тілесних ушкоджень. У дітей віком 7 та 11 років, які є активними та рухливими, наявність синців на ногах чи руках є нормальним фізіологічним явищем (наслідком ігор, бігу, побутових падінь). Презумпція невинуватості. Твердження Позивача про те, що ці синці завдала саме мати, ґрунтується виключно на словах зацікавлених осіб (працівників школи), з якими у матері конфлікт, та не підтверджено вироком суду. Отже, теза про те, що життю дітей загрожувала небезпека через фізичне насильство, не доведена належними медичними документами. "Поодинокі синці" не є підставою для руйнування сім`ї та поміщення дітей в інституційний заклад. 
По-третє, щодо спростування звинувачень у психологічному тиску під час телефонних розмов. Позивач, посилаючись на лист БО «Фонд «Асперн» від 09.22.2025 № 355 , звинувачує матір у тому, що вона "спілкується у різко агресивній формі, "чинить тиск" та "нав`язує почуття провини". Сторона Відповідачів вважає ці звинувачення цинічними та такими; що спотворюють реальність: Природна реакція матері. Поведінка матері (плач, підвищений тон, емоційні питання "Чому ви там?") є абсолютно природною реакцією жінки, у якої силоміць!, без попередження та судового рішення відібрали трьох дітей, включаючи немовля. Мати перебуває у стані гострого стресу та відчаю. Трактувати її горе та спроби з`ясувати стан дітей як "агресію" є проявом непрофесіоналізму та упередженості з боку працівників Фонду. Дійсна причина стану дітей. Позивач стверджує, що діти плачуть та впадають у "ступор" через дзвінки матері. Наполягає, що психотравмуюча ситуація для дітей викликана не голосом рідної матері, а самим фактом їхнього перебування у казеному закладі, в оточенні чужих людей, в ізоляції від сім`ї та звичного середовища. Діти налякані не матір`ю, а системою, яка їх ув`язнила. Упередженість закладу "Асперн". З тексту листа Фонду (додаток до відповіді на відзив) вбачається відверто вороже ставлення до матері. Зокрема, заклад скаржиться ка те, що мати "передала брудний одяг". Подібні дріб`язкові претензії свідчать про те, що персонал закладу налаштований проти родини та шукає будь-який привід для її дискредитації. Порушення права на спілкування. Вимога Позивача та Фонду "обмежити телефонне спілкування" прямо порушує ст. 153 Сімейного кодексу України (право батьків та дітей на спілкування). Ізоляція дітей від матері лише поглибить їхню психологічну травму.
По-четверте. Позивач зазначає, що після відібрання дітей відносно ОСОБА_3 було складено протокол за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Звертає увагу Суду, що складання протоколу працівником поліції не є доказом вини особи. Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку. На даний момент відсутня постанова суду, яка б і набрала законної сили та встановлювала факт вчинення насильства під час телефонних розмов. Тому посилання на сам лише протокол як на доказ "продовження насильства" є юридично неспроможним. 
По-п`яте, щодо безпідставності претензій до батька дітей. Позивач намагається виправдати відібрання дітей також і у батька, ОСОБА_9 , наводячи два аргументи: Він "не зміг або не забажав приїхати" під час їх відібрання 18.11.2025. Він притягувався до адмінвідповідальності за конфлікт з дружиною. Ці аргументи не витримують жодної критики: Відсутні загрози від батька. У матеріалах справи немає жодного доказу, що батько коли-небудь вчиняв фізичне чи психологічне насильство щодо дітей. Конфлікти між подружжям (чоловіком та дружиною) є проблемою міжособистісних стосунків дорослих, але це автоматично не робить батька небезпечним для дітей. Навіть якщо у Служби виникли питання до психічного стану матері в момент конфлікту, діти повинні були бути передані батькові, а не вилучені до лікарні та притулку. Те, що батько перебував на роботі чи в іншому місці і не зміг телепортуватися за 15 хвилин на вимогу поліції, не є підставою для позбавлення його дітей. Це порушення права дітей на виховання в сім`ї. Колективна відповідальність. Позивач фактично застосовує принцип колективної відповідальності, караючи батька за ймовірні дії матері, що є неприпустимим у правовій державі.
По-шосте, щодо «психічних розладів» матері. Позивач наполягає на тому, що госпіталізація матері до психоневрологічної лікарні 13.11.2025 свідчить про її небезпечність. Відповідачка-1 категорично заперечує це твердження. Госпіталізація була наслідком гострої реакції на стрес, спровокованої агресивними діями поліції, виламуванням дверей та фізичним відбиранням немовляти. Це не хронічне психічне захворювання, а реакція здорової людини на ненормальні обставини. Відсутність діагнозу. Позивач не надав суду медичного висновку про наявність у матері хронічного психічного розладу, який би унеможливлював виконання батьківських обов`язків. Проходження корекційної програми. Посилання на постанову суду від 03.02.2025 про направлення на програму для кривдників свідчить не про "хворобу", а про наявність конфліктів, які вирішуються у правовому полі. Мати не ухиляється від роботи над собою.
По-сьоме, щодо співпраці з соціальними службами. Позивач скаржиться, що мати "не надала повний пакет документів" до Центру соціальних служб. Відповідачка ОСОБА_3 у вказаний період займалася відновленням свого здоров`я після примусової госпіталізації та підготовкою до судового захисту. Бюрократичні вимоги щодо збору довідок не могли бути виконані миттєво з об`єктивних причин. Твердження, що вона "не виходить на зв`язок", спростовується самим фактом її активної участі у цьому судовому процесі та постійними дзвінками до дітей, які Позивач сам же і підтверджує. 
По-восьме, щодо необхідності витребування доказів. Особливу увагу Суду звертає на те, що Позивач продовжує оперувати вибірковими фрагментами інформації. У відповіді на відзив Позивач цитує пояснення дитини, записані працівником поліції, але приховує обставини, за яких ці пояснення були отримані. Наполягає на перегляді повних відеозаписів з боді-камер поліцейських та камер спостереження ліцею (про що подано окреме Клопотання). Позивач боїться надання цих відеозаписів, оскільки вони підтвердять, що агресія була спровокована самими правоохоронцями та педагогами, а "опитування" дитини проводилося під тиском, без участі психолога та законних представників, що робить такий доказ недопустимим. Ухвалення рішення про відібрання дітей на підставі лише слів зацікавленої сторони - Служби, без дослідження об`єктивних відеодоказів та повної медичної документації, призведе до непоправної судової помилки. Аналіз відповіді на відзив демонструє відсутність у Позивача вагомих, беззаперечних доказів того, що залишення дітей з батьками становить реальну загрозу їхньому життю. Усі аргументи Служби зводяться до: Конфлікту матері зі школою (який не є підставою для відібрання). "Поодиноких синців" невідомого походження (без висновків СМЕ). Емоційної поведінки матері, яку довели до відчаю. Старих історій-дворічної давнини, які вже втратили актуальність. Дії органу опіки є непропорційними, каральними та такими, що суперечать інтересам дітей, для яких розлука з батьками стала найбільшою травмою. 
Просить Суд: критично поставитися до доводів, викладених у Відповіді на відзив Позивача, як до таких, що не підтверджені належними доказами. Перед розглядом справи по суті розглянути та задовольнити Клопотання Відповідачів про витребування доказів (відеозаписів, медичних журналів та повної медичної документації матері), оскільки Позивач приховує повну картину подій. У задоволенні позовної заяви Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про відібрання малолітніх дітей та стягнення аліментів відмовити. Зобов`язати Позивача невідкладно повернути дітей в сім`ю. 
В судових засіданнях кожна зі сторін підтримала свої доводи, викладені у заявах по суті справи.
В судовому засіданні від 17.03.2026 Суд відмовив у зупиненні провадження у справі згідно з п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку з мобілізацією 09.03.2026 відповідача-2 - до закінчення його перебування на військовій службі, з огляду на те, що інтереси малолітній дітей на перебування у безпечному середовищі потребують негайного захисту і втручання суду, тому вони превалюють на процесуальним правом відповідача-2 на безпосередню участь у судовому процесі. Окрім того, суд враховує, що у процесі бере участь його дружина (відповідачка-1), яка представлена професійним адвокатом, і яка пояснила суду, що вона повністю інформує свого чоловіка (відповідача-2) про хід судового процесу. 
Суд заслухав у присутності психолога думку ОСОБА_8 (дитина, ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка пояснила, що вона і її менші брати зараз проживають у БО «Фонд «Асперн», вона - у кімнаті ще з двома дівчатками її віку, має подружок, брати - у кімнаті з хлопчиками. В цілому їй там подобається, але вона хотіла би повернутися додому. На питання суду чому, відповіла, «Ви розумієте - вдома є вдома». Розповіла, що до відібрання її і братів у мами і її вітчима і поселення їх у «Асперні», вона проживала разом з мамою, молодшими братами і вітчимом (відповідач-2) у приватному будинку. Дівчинка часто готувала їжу (на питання суду, яку, відповіла, наприклад «борщ») для себе і для членів родини, школу пропускала, але не часто, в основному коли хворіла. Якщо вона щось робила не так, мама її виховувала частіше криками, майже фізично ніколи не карала. Вітчим добре до неї ставиться, але коли зловживає алкогольними напоями, то «ганяє маму», уточнила, що це означає - посилає щось купити в магазині, або приготувати поїсти те, що йому подобається.
У той день, після подій якого її з братами відібрали від матері, мама прийшла за нею до школи, і розсердившись, що її не було, коли мама зайшла в школу вперше, мама так агресивно поводилася Випадок застосування мамою щодо неї фізичного насильства, зафіксований на відеокамеру шкільного закладу (який було безпосередньо досліджено судом) пояснила тим, що: «Мама приїхала в той день забрати її зі шкоди після уроків. І одразу її не зустріла. Змушена була чекати в машині приблизно 15 хвилин. Потім мама повторно зайшла у школу, і в коридорі школи, у присутності інших батьків, працівників школи, розсердившись на те, що дочка змусила її чекати, вдарила її, схватила за волосся, і почала тягнути її по підлозі за собою. Але вважає, що мама зробила так через те, що в той день хворів молодший братик, і мама поспішала додому, і тому не могла довго її чекати. 
Суд за клопотанням позивача у судовому засіданні допитав свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , які працюють інспекторами ювенальної поліції Дарницького УП ГУНП. 
Свідок ОСОБА_11 пояснив, що йому надіслали відео зі школи, там, де матір тягала дитину за коси. Після даного відео, яке йому надіслала школа, поліцейські були залучені, збиралися докази, опитували дітей в школі, тому дітей відібрали через місяць після інциденту в школі. Він з іншим працівником ювенальної поліції прибули до помешкання, де проживала дитина, з якою ця подія сталася. Мама (відповідач-1) відмовилася говорити і від надання письмових пояснень теж відмовилася. Потім поліція поїхала до школи, де було запрошено директора, класного керівника і дитину, було проведено опитування дитини. ОСОБА_14 повідомила, що протягом тривалого часу мати завдає їй тілесних ушкоджень, може взяти кабель від переноски або якийсь предмет, що попаде під руку, і може бити. ОСОБА_14 повідомила, що мама не дозволяє гуляти з друзями. В першу зустріч відповідачка-1 спілкувлася грубо та зухвало. З вітчимом дітей він не спілкувався. Оскільки при вилученні дитини його не було вдома.
Свідок ОСОБА_13 , пояснив, що удень відібрання дітей від відповідачки, старша донька і середній син були у школі, і їх забрали звідти. Працівники ювенальної поліції пояснювали відповідачці, що дітей потрібно у лікарню, щоб їх оглянули. Силою вони дітей не забирали. На дітей чекала швидка, коли швидка закрилася, відповідачка хотіла здійснити самогубство, у зв`зку з цим викликали швидку допомогу, щоб направили її далі в психіатричну лікарню. 
Свідок ОСОБА_13 за клопотанням адвоката Барицького П.В., яке задовольнив суд, надав для огляду суду відеозапис, який надсилала школа (ліцей № 280 Дарницького району м. Києва) працівникам ювенальної поліції. 
Суд за клопотанням представника відповідачки-1 ОСОБА_3 адвоката Барицького Павла Володимировича у судовому засіданні дослідив випадок, зафіксований на відеокамеру шкільного закладу. З відеозапису Суд установив зафіксовану на записі агресивну поведінку і факт застосування відповідачкою-1 фізичного насильства щодо її дитини, а саме - що відповідачка-1 ОСОБА_3 в коридорі школи, у присутності інших батьків, працівників школи, вдарила дочку, схватила за волосся, і почала тягнути її по підлозі за собою. Її агресивні дії було припинено іншою дорослою особою в коридорі школи. 
Суд за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 переглянув відео з бодікамери працівника поліції, на якому міститься відеозапис процесу відібрання дітей від матері, переписане на телефон інспектора ювенальної поліції Дарницького УП ГУНП. На відеозаписі зафіксовано агресивну поведінку відповідачки-1, її спробу суїциду, після того, як у неї відібрали дітей. На запитання суду відповідачка-1 пояснила, що це у неї був перший випадок, коли вона хотіла покінчити собою. Після цього працівники поліції викликали медичну допомогу, і відповідачку-1 було доставлено в лікарню для надання психіатричної допомоги.
Суд за клопотанням представника відповідачки-1 ОСОБА_3 адвоката Барицького Павла Володимировича у судовому засіданні допитав свідка ОСОБА_15 .
Свідок ОСОБА_15 розповіла, що вона є сусідкою, подругою і кумою відповідачів. З їх родиною познайомилася десь два роки назад. Вони знімають будинок у її тітки і проживають поруч. Спілкуються вони з нею добре, ОСОБА_16 завжди завозила машиною своїх дітей і її сина. Чоловік ОСОБА_17 часто випиває, міг ображати дітей. Щоб мати піднімала руку на дітей, - вона не бачила. Їх діти коли гуляють разом, можуть зробити якусь шкоду, і вона з ОСОБА_18 можуть вийти і накричати на них, але руку не підіймають. Нападів агресії на дітей у ОСОБА_17 вона не бачила.
Суд вивчив доводи позивача та відповідачів, заслухав у засіданні думку дитини, допитав свідків, дослідив відеозаписи, - установив фактичні обставини та дослідив і оцінив наявні у справі докази, і дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав і мотивів.
Стаття 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частина третя статті 4 Сімейного кодексу України встановлює, що кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частина перша статті 151 Сімейного кодексу України вказує, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.
Частина перша статті 170, пункти 2-5 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачають, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, коли: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Суд установив, що матір`ю малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_10 . Батьком ОСОБА_6 є ОСОБА_9 .
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (далі - витяг) від 28.11.2025 № 00054897858 матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_19 , а батько дитини записаний відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. 
Відповідно до витяту від 28.11.2025 № 00054894822 матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_20 , а батько дитини записаний відповідно до частини першої статті 135 Сімейноґо кодексу України. 
Відповідно до витягу від 28.11.2025 № 00054893596 матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_10 , а батьком дитини є ОСОБА_9 . 
Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації взяла цих малолітніх дітей на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах.
Згідно зі статтею 150 Сімейного кодексу України «Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини»:
1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.
2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я та безпечні умови життя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
4. Батьки зобов`язані поважати дитину.
5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.
7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Згідно з листом Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 1» від 20.11.2025 № 061/35-1226, Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня № 1» інформувало службу, що при огляді у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були виявлені поодинокі синці різного діаметру на руках та животі, садна і подряпини. У ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені синці на грудній клітині та спині різного діаметру, сумарно до 6 елементів, також синці у стадії розрішення. 
Комунальне некомерційне підприємство "Київська міська дитяча лікарня № 1" інформувало службу про виявлення у дітей поодиноких синців різного діаметру на руках, животі, грудній клітині та спині.
24.11.2025 службою було отримано відео належної якості, інциденту, який стався на території ліцею № 280 Дарницького району м. Києва.
Після отримання відео службою було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до Дарницького управління поліції Головного управління. Національної поліції у м. Києві, (далі - Дарницьке УП) (вих. від 24.11.2025 № 101/42-4373). Наразі служба чекає інформацію від Дарницького УП про внесення повідомлення про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Інспектори сектору ювенальної превенції склали адміністративні протоколи щодо відповідачки ОСОБА_3 за статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з домашнім насильством та психологічним тиском на дітей.
Статтею 155 Сімейного кодексу України врегульовано, що: 
«1. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
2. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.»
За статтею 260 цього Кодексу, «Якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.»
Згідно зі статтею 152 цього Кодексу, «Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.»
Пункт 8 частини другої статті 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» надає право службі у справах дітей представляти у разі необхідності інтереси дітей у судах, а частина перша статті 56 Цивільного процесуального кодексу України дозволяє органам державної влади звертатися із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб.
Аналізуючи зібрані у справі докази та даючи їм оцінку, суд дійшов висновку, що виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей (зокрема, право дітей на перебування у безпечному середовищі), враховуючи характер поведінки відповідачки-1, та обставини справи (відповідач-2 є мобілізованим і проходить військову службу, діти перебувають у спеціалізованому закладі, у якому їм забезпечено належний догляд і виховання відповідно їх віку), необхідно відібрати малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері - ОСОБА_3 та від вітчима - ОСОБА_9 , а малолітню дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від матері - ОСОБА_3 та від батька - ОСОБА_9 - без позбавлення їх батьківських прав.
Суд доходить висновку, що поведінка відповідачки-1 створює реальну загрозу для життя, здоров`я та нормального морального розвитку дітей. Виконання одинадцятирічною дитиною невластивих її віку обов`язків з регулярного приготування їжі на всю родину, наявність у вітчима епізодів зловживання алкогольними напоями, що супроводжуються агресією до матері, а також зафіксовані спалахи неконтрольованої агресії з боку самої матері свідчать про вкрай несприятливе середовище. Суд враховує прив`язаність дитини до дому, однак виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей (складовою яких є перебування дітей у безпечному середовищі), які мають перевагу над бажаннями самої дитини залишатися у небезпечних умовах, необхідно відібрати малолітніх дітей від матері та батька (і вітчима щодо двох інших дітей) без позбавлення їх батьківських прав.
Доводи відповідачки-1 про недоведення позивачем застосування нею фізичного насильства до дитини через відсутність судово-медичної експертизи (СМЕ) та відсутність постанов суду про притягнення її до відповідальності згідно складених щодо неї поліцією протоколів за ст. 173-2 КУпАП Суд відхиляє, оскільки ці твердження відповідачки-1 про те, що поодинокі синці - це наслідок дитячої активності, а без СМЕ і постанов суду довести факт побиття неможливо, спростовані переглянутим в засіданні відеозаписом випадку, що зафіксований на відеокамеру шкільного закладу. З цього відеозапису Суд установив агресивну поведінку і факт застосування відповідачкою-1 фізичного насильства щодо її дитини, а саме - що відповідачка-1 ОСОБА_3 в коридорі школи, у присутності інших батьків, працівників школи, вдарила дочку, схватила за волосся, і почала тягнути її по підлозі за собою. Її агресивні дії було припинено іншою дорослою особою в коридорі школи. Суд наголошує, що у цивільному судочинстві діє критерій доказування «достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності» (ст. 89 ЦПК України). Наявні у справі медичні довідки про виявлення множинних синців на тілі дітей, у сукупності з послідовними поясненнями малолітньої дитини щодо регулярного застосування матір`ю фізичних покарань, а також безпосередньо дослідженим судом відеозаписом неспровокованої агресивної поведінки відповідачки-1 у школі, у своїй сукупності є достатніми доказами застосування фізичного насильства до дітей. Також суд відхиляє аргументи адвоката про те, що адміністративні протоколи за ст. 173-2 КУпАП не можуть братися до уваги без відповідних постанов суду про притягнення до відповідальності. Предметом доказування у цій справі є не притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності, а оцінка фактичної поведінки батьків та визначення ступеня небезпеки для життя і здоров`я дітей. Зафіксовані працівниками поліції факти агресії та психологічного тиску повністю узгоджуються з іншими доказами у справі.
Судом встановлено з відеозапису, наданого працівниками ювенальної подліції, що медичні працівники бригади екстреної швидкої медичної допомоги госпіталізували відповідачку ОСОБА_21 до Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 для обстеження через агресивну поведінку під час відібрання дітей.
Відповідачка-1 пояснювала свою госпіталізацію та спробу суїциду природною реакцією на незаконні дії поліції (гострий стрес), а не хронічною хворобою, пояснювала, що наразі її поведінка змінилася, і у неї відсутні неконтрольовані спалахи агресії. Водночас Суд враховує поведінку відповідачки-1 безпосередньо під час розгляду справи, яка поводилася агресивно, і погрожувала вчинити суїцид у разі рішення суду про відібрання у неї дітей. Оцінюючи твердження про те, що госпіталізація відповідачки-1 до психіатричного закладу та її спроба самогубства були лише реакцією на гострий стрес під час вилучення дітей, суд зазначає наступне. Незалежно від наявності чи відсутності встановленого хронічного психіатричного діагнозу, схильність матері до неконтрольованих спалахів гніву, вчинення актів агресії у публічних місцях та демонстрація суїцидальних намірів у присутності працівників поліції, суду, свідчать про глибоку емоційну нестабільність. Така поведінка об`єктивно позбавляє дітей відчуття безпеки та становить безпосередню загрозу їхньому нормальному моральному та психічному розвитку.
Суд застосовує у цій справі норми ст. 170 Сімейного кодексу України «Відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав», відповідно до яких:
1. Суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.
Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
4. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.
5. Положення частин першої - третьої цієї статті застосовуються до відібрання дитини від інших осіб, з якими вона проживає.
Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачам, що відповідно до ч. 3 ст. 170 Сімейного Кодексу України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей, суд за їх заявою може ухвалити рішення про повернення дітей.
Згідно з нормами статті 171 ЦПК України «Врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя»:
«1. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
2. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
3. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.»
Суд враховує, що малолітня ОСОБА_8 надала пояснення в судовому засіданні у присутності психолога і висловила бажання повернутися додому, зазначивши, що «вдома - це вдома». Однак суд постановляє рішення всупереч думці дитини, оскільки цього вимагають її інтереси. Свідчення дитини щодо того, що вона готувала їжу на всю родину (що є нетиповим для 11-річного віку), а також наявність агресії матері (зокрема і щодо самої дочки) і зловживання алкоголю вітчимом є підтвердженням неналежного, небезпечного середовища для дітей, що переважує природне бажання дитини «повернутися додому». 
Надаючи оцінку доводам відповідачів про те, що відповідач-2 (батько найменшої дитини та вітчим старших) не вчиняв насильства над дітьми, а тому вилучення у нього найменшої дитини є безпідставним застосуванням «колективної відповідальності», суд виходить з такого. 
Відповідно до матеріалів справи, зокрема інформації з ЄДРСР, відповідач-2 раніше притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства (справа № 753/16387/24). Ці обставини підтверджуються і поясненнями малолітньої ОСОБА_8 , яка вказала на епізоди зловживання вітчимом алкогольними напоями та його агресивну поведінку щодо матері. Суд наголошує, що пасивне споглядання батьком/вітчимом того факту, що малолітня 11-річна дитина виконує невластиві їй обов`язки з приготування їжі на всю родину, його неспроможність захистити дітей від фізичного та психологічного насильства з боку матері, а також власна деструктивна поведінка (зловживання алкоголем), свідчать про свідоме ухилення від виконання обов`язків щодо створення безпечних умов життя дитини. Відтак, залишення найменшої дитини, ОСОБА_6 , 2023 р.н., з батьком також становить загрозу її життю та здоров`ю, що дає суду підстави для застосування положень ст. 170 СК України і щодо відповідача-2.
Окрім того, станом на час ухвалення рішення, дітей (старшу дівчинку і середнього хлопчика) фізично не можна передати вітчиму, а молодшого - батькові - відповідачу-2, оскільки з березня 2026 року відповідач-2 мобілізований і проходить службу в ЗСУ, що підтверджується копією витягу наказу від 09.03.2026 № 66/19/МГ Начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 9 том 2). 
Вирішуючи вимогу про стягнення аліментів суд розмежовує стягнення, а саме - з матері на трьох дітей, з батька - на одну (оскільки він є біологічним батьком лише однієї найменшої дитини згідно з витягами з ДРАЦС).
Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За змістом ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
За приписами ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
У зв`язку з тим, що малолітні діти ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , після їх відібрання від матері та батька (вітчима) проживатимуть окремо від них, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме:
з ОСОБА_3 аліментів на утримання її дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на користь законного представника (установи, закладу чи особи, в якої перебуватиме дитина), починаючи стягнення з 25.11.2025 - до досягнення повноліття найстаршою дитиною 
з ОСОБА_9 аліментів на утримання його дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь законного представника (установи, закладу чи особи, в якої перебуватиме дитина), починаючи стягнення з 25.11.2025 - до досягнення дитиною повноліття. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Оскільки позовні вимоги задоволено, а Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представника органу опіки і піклування звільнена від сплати судового збору на підставі норм п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі по 1 664,00 гривень з кожного.
Керуючись нормами ст. 4, 151, 164, 170 Сімейного кодексу України, ст. 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В:
Позов Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації як представника органу опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей: 1. ОСОБА_6 , 2. ОСОБА_7 , 3. ОСОБА_8 до 1. ОСОБА_3 , 2. ОСОБА_9 про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити повністю. 
1. Відібрати без позбавлення батьківських прав малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері - ОСОБА_3 та від вітчима - ОСОБА_9 
- малолітню дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від матері - ОСОБА_3 та від батька - ОСОБА_9 . 
2. Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на користь законного представника (установи, закладу чи особи, в якої перебуватиме дитина), починаючи стягнення з 25.11.2025 - до досягнення повноліття найстаршою дитиною. 
3. Стягнути з ОСОБА_9 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь законного представника (установи, закладу чи особи, в якої перебуватиме дитина), починаючи стягнення з 25.11.2025 - до досягнення дитиною повноліття. 
Передати малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Службі у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представнику органу опіки і піклування для подальшого їх влаштування.
Роз`яснити ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , що у випадку якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей, суд за заявою кожного з них може ухвалити рішення про повернення їм дітей.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 664,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судовий збір у розмірі 1 664,00 гривень.
Позивач Служба у справах дітей та сім?ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представник органу опіки та піклування, код ЄДРПОУ 37448223, адреса: 02096 м. Київ, вул. Ялтинська, 14, тел. (044) 566-73-70.
Відповідач-1 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , орган що видав 5924, 23.03.2023 РНОКПП: НОМЕР_2 Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 тел. ( НОМЕР_3 ).
Відповідач-2 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт НОМЕР_4 виданий Червоноармійським РВУМВС України в Житомирській області, 31.07.2012 фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 тел. НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 05 червня 2026 року.

Суддя В.М. Маркєлова