ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
05 травня 2026 року 	Справа № 280/1627/26 м.Запоріжжя	

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого Сіпаки А.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Машівська виправна колонія №9» (вул. Лісна, буд. 1/1, с. Кустолово-Суходілка, Полтавський район, Полтавська область, 39433) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2026 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач), в інтересах якого діє адвокат Шовкопляс Юрій Васильович (далі – представник позивача) до Державної установи «Машівська виправна колонія №9 (далі – відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Машівська виправна колонія №9», код ЄДРПОУ 08564251, про відмову видачі документів, а саме: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП на ім`я ОСОБА_1 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_1 , трудова книжка на ім`я ОСОБА_1 , пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_1 , крім зазначених документів під час відбуття покарання ОСОБА_1 був заключений договір добровільного страхування, який також знаходиться у Машівській виправні колонії №9, також він придбав робітничу спеціальність і довідка це знаходиться у Машівській виправній колонії №9;
зобов`язати Державну установу «Машівська виправна колонія №9», код ЄДРПОУ 08564251, видати ОСОБА_2 наступні документи: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП на ім`я ОСОБА_1 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_1 , трудова книжка на ім`я ОСОБА_1 , пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_1 , крім зазначених документів під час відбуття покарання ОСОБА_1 був заключений договір добровільного страхування, який також знаходиться у Машівській виправні колонії №9, також він придбав робітничу спеціальність і довідка це знаходиться у Машівській виправній колонії №9.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відбував покарання у Машівській ВК №9 з 29.01.2021. 29.01.2026 ОСОБА_1 відбув покарання за вироком суду та звільнений у зв`язку із закінченням строку покарання. При прибутті до Державної установи «Машівська виправна колонія №9», в особистій справі засудженого знаходились наступні документи: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП на ім`я ОСОБА_1 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_1 , трудова книжка на ім`я ОСОБА_1 , пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_1 , крім зазначених документів під час відбуття покарання ОСОБА_1 був заключений договір добровільного страхування, який також знаходиться у Машівській виправні колонії №9, також він придбав робітничу спеціальність і довідка про це знаходиться у Машівській виправній колонії №9. Відбуваючи покарання позивач прибув до м. Енергодар, Запорізька область, у зв`язку із винятковими особистими обставинами. Позивачу було дозволено короткочасний виїзд з установи до м. Енергодар на 7 діб та прибути до установи він повинен був 14 лютого 2022 року. 08 лютого 2022 року позивач прибув до м. Енергодар. Проте позивач не зміг виїхати у зворотному напрямку через хворобу та був направлений на стаціонарне лікування 14.02.2022. У зв`язку з повномасштабною агресією російської федерації проти України місто було окуповане у ніч з 03 на 04 березня 2022 року. У зв`язку з чим позивач не маючи оригіналів документів не зміг виїхати з тимчасово окупованої території до Державної установи «Машівська виправна колонія №9». 29 січня 2026 року позивач направив до відповідача засобами електронного зв`язку заяву про надання довідки про звільнення в електронному вигляді на що отримав відповідь про відмову та йому було повідомлено, що документи, які зазначені у відповіді, будуть вручені йому під особистий підпис після прибуття до Державної установи «Машівська виправна колонія №9», з посиланням на наказ Міністерства Юстиції України №847/5 від 08.06.2012 на розділи 5 п. 10 та розділ 5 п. 11. Представником позивача був направлений адвокатський запит, в якому він просив видати йому вказані позивачем документи. Проте відповіді не було отримано. Позивач вважає такі дії протиправними та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою суду від 03 березня 2026 року було відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами письмового провадження без повідомлення/виклику учасників справи.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. У поданому 10 березня 2026 року відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що відповідно до розділу 5 статті 153 ч. 4 КВК України: «паспорт особи, яка звільняється від відбування покарання у виді обмеження або позбавлення волі, видається при звільненні…». Також представник відповідача зазначив, що в інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів в розділі 4 п. 4 затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2021 №2206/5 зазначено, що: «… особисті документи видаються особам при їх звільненні з установи (СІЗО) під їх особистий підпис», про що представника позивача та позивача безпосередньо було повідомлено у відповіді на адвокатський запит та листи позивача, які надходили на електронну адресу відповідача. Вважаючи свої дії правомірними, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Згідно з положеннями статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 1 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 відбував покарання у Державній установі «Машівська виправна колонія №9».
Згідно з наказом №74/АГ-22 від 04.02.2022 засудженому ОСОБА_1 надано короткочасну відпустку терміном на 7 діб з 07.02.2022 у зв`язку із проходженням лікування у Комунальному некомерційному підприємстві «Спеціалізована медико-санітарна частина» у м. Енергодарі, пр.. Будівельників, буд. 33, Запорізька область.
У зв`язку з повномасштабною агресією російської федерації проти України та окупацією м. Енергодара засуджений не зміг прибути до Державної установи «Машівська виправна колонія №9».
29.01.2026 ОСОБА_1 був звільнений з установи за відбуттям строку покарання.
Знаходячись на тимчасово окупованій території України, ОСОБА_1 не отримав належних йому документів, які зберігаються у особистій справі позивача.
30.01.2026 ОСОБА_1 направлено повідомлення, що у зв`язку з закінченням строку покарання та знаходження ОСОБА_1 на тимчасово окупованій території України, у Державної установи «Машівська виправна колонія №9» відсутня можливість вручити йому документи, особисті речі та довідку про звільнення та повідомлено, що його документи: паспорт, ІПН, трудова книжка, пенсійне посвідчення, договір добровільного страхування, військовий квиток, довідка про присвоєння робітничої кваліфікації, довідка про звільнення, будуть йому вручені під особистий підпис після його прибуття до Державної установи «Машівська виправна колонія №9».
Захисником Позивача направлено адвокатський запит про видачу документів. Проте вказані документи йому відповідач відмовився видавати посилаючись на те, що такі документи є персоналізованими та призначені для використання виключно особою, якій вони були видані. Також відповідач зазначив, що у відповідності до Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень, установ виконання покарання та слідчих ізоляторів в розділі 4 п. 4, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2021 №2206/5, особисті документи видаються особам при їх звільнені з установи (СІЗО) під їх особистий підпис в описі.
Позивач вважаючи такі дії протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси, звернувся з даним позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми законодавства, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин 1-2 статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.
Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
Відповідно до статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено основні права засуджених, зокрема мають право звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань.
Відповідно до ч. 7 ст. 102 КВК України, перелік і кількість предметів і речей, які засуджені можуть мати при собі, чітко регламентовані. Паспорт та інші особисті документи засудженого не входять до переліку речей, що зберігаються безпосередньо у засудженого, а підлягають вилученню та зберіганню в його особистій справі.
Порядок поводження з особистими документами осіб, які відбувають покарання, є суворо регламентованою адміністративною процедурою, яка розпочинається з моменту прибуття особи до установи виконання покарань. Відповідно до положень «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5, при прийомі засудженого проводиться його повний особистий обшук, під час якого всі особисті документи (паспорт, військовий квиток, трудова книжка, пенсійне посвідчення тощо) підлягають обов`язковому вилученню до моменту звільнення особи від відбування покарання, відповідно до розділу VIII Кримінального процесуального кодексу України. Дана процедура не є актом позбавлення власності, а є переходом документів на спеціальний режим державного зберігання, обумовлений особливим правовим статусом засудженої особи. 
Дана процедура кореспондує вимогам частини сьомою статті 102 Кримінально-виконавчого кодексу України, згідно з якою перелік предметів, які засуджені можуть мати при собі, є обмеженим, а документи суворого обліку підлягають переходу на спеціальний режим державного зберігання.
Суд зазначає, що факт вилучення документів не є формальною дією, а супроводжується чітким документуванням згідно із Правилами №2823/5, а саме складається опис вилучених документів та речей, що підписується черговим помічником начальника установи та засудженим. Вилучені документи передаються до відділу по контролю за виконанням судових рішень (спецвідділ) установи, де вони вкладаються у спеціальний конверт, що підшивається до першої частини особистої справи засудженого. Таким чином з моменту вилучення документи набувають статусу об`єктів суворого державного обліку, за цілісність яких установа несе повну юридичну відповідальність до моменту їх повернення власнику в порядку, передбаченому статтею 153 КВК України.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 153 КВК України з особою, яка звільняється, в обов`язковому порядку проводиться повний розрахунок, повертаються особисті документи, цінності та речі, які їй належать, видаються гроші, що зберігалися на її особовому рахунку, або перераховуються на вказаний засудженим рахунок чи відкритий для нього рахунок, а також довідка встановленого зразка, де зазначаються підстави звільнення. На прохання особи, яка звільняється, видається довідка. Паспорт особі, яка звільняється від відбування покарання у виді арешту, обмеження або позбавлення волі, видається при звільненні. При відсутності паспорта в особовій справі засудженого адміністрація установи виконання покарань завчасно вживає заходів щодо його одержання.
Тобто повернення документів засудженим після звільнення чітко передбачено Кримінально-виконавчим кодексом України, яка встановлює, що особисті документи видаються виключно особі, яка звільняється після відбування покарання. Дана норма є імперативною та не містить застережень щодо можливості делегування права на отримання оригіналів документів представнику на підставі цивільно-правового договору. 
Більше того, згідно з Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим Постановою КМУ від 25.03.2015 № 302, видача паспорта здійснюється особисто заявнику, а представнику — лише у випадках обмеженої дієздатності власника, що у даній справі не встановлено.
За таких обставин, суд доходить висновку, що встановлена законодавством процедура вилучення, зберігання та видачі документів засуджених створює особливий правовий режим, за якого оригінали документів можуть бути видані лише безпосередньо власнику після його ідентифікації адміністрацією установи. Будь-яка видача документів поза межами особистого контакту власника з Відповідачем (зокрема представнику за договором) призведе до незворотного порушення встановленого порядку державного документообігу та зніме з держави відповідальність за подальшу долю документів суворого обліку. 
Суд також зазначає, що відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про затвердження положення про паспорт громадянина України» №2503-ХІІ, паспорт є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Згідно п. 19 вищезгаданого Положення, обов`язок щодо надійного зберігання паспорта покладено безпосередньо на громадянина.
Також у відповідності до постанови №2503-ХІІ, в особи взятої під варту, або засудженої до позбавлення волі, паспорт громадянина вилучається органами дізнання, попереднього слідства або судом. При звільненні з-під варти чи від відбування покарання повертається його власникам.
Згідно з п. 22 Наказу Міністерства юстиції України №3361/5 від 22.11.2011 «Про затвердження Інструкції про порядок надання засудженим короткочасних виїздів за межі установ виконання покарань» після прибуття з відпустки ОСОБА_1 необхідно було прибути до Державної установи «Машівська виправна колонія №9» для проведення повного розрахунку, отримання речей, документів та довідки про звільнення, чого позивачем зроблено не було.
Разом з тим згідно з п. 10-11 Розділу 5 наказу Міністерства юстиції України №847/5 від 08.06.2012 «Про затвердження Інструкції про роботу відділів (груп секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень, установ виконання покарань та слідчих ізоляторів», при звільненні засудженого (особи, взятої під варту) проводиться його (її) ідентифікація за фотокарткою, особливими прикметами або шляхом порівнювання наданих ними відповідей з даними, що знаходяться в особовій справі засудженого (особи, взятої під варту). При виникненні підозри щодо відповідності особи проводиться її дактилоскопіювання, встановлюється дактилоформула, яка звіряється з даними дактилоскопічної карти. За отримані особисті документи, цінності та речі особа, що звільняється, розписується на внутрішньому боці другого аркуша обкладинки особової справи з обов`язковим особистим записом про те, що вона не має (має) претензій (претензії) до адміністрації установи (СІЗО).
Таким чином Державна установа «Машівська виправна колонія №9» дотримувалась встановленого порядку видачі особистих документів та особистих речей. Статус паспорта, як документа, що посвідчує особу, як і інших особистих документів виключає можливість його перебування у третіх осіб (у тому числі адвоката) без фізичної присутності власника, оскільки це створює умови для несанкціонованого використання персональних даних.
Окрім того, суд враховує, що трудова книжка є документом, що підтверджує персональний страховий стаж особи. Їх видача третій особі за відсутності власника суперечить порядку обліку трудових відносин. 
Суд вважає за необхідне відмітити, що повноваження адвоката на отримання документів, у відповідності до ст.. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI, не можуть підміняти собою спеціальний порядок видачі трудової документації, встановлений трудовим законодавством.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини щодо принципу «належного урядування», державні органи та суд зобов`язані діяти таким чином, щоб запобігти ситуаціям, які можуть призвести до порушення прав людини третіми особами. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та з дотриманням процедури, яка передбачає видачу особистих документів засудженому при звільнення з установи лише за обов`язкової особистої присутності, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної установи «Машівська виправна колонія №9» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 05.05.2026.

Суддя А.В. Сіпака