ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4253/26 Справа № 199/12892/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - ПОДОРЕЦЬ О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Дніпро 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09 січня 2026 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором .
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 17.01.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_2 було укладено Договір № 276627-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА».
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 10 000,00 грн., утім відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 08.09.2025 має заборгованість в розмірі 24 653,20 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 10 000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах – 13 153,20 грн., суми заборгованості за комісією – 1 500,00 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідач разом з судовими витратами по справі.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09 січня 2026 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено . 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Позивачем в апеляційній скарзі заявлено клопотання про витребування доказів в АТ “Райффайзен Банк””, що становлять банківську таємницю, а саме письмовий доказ, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки на ім`я відповідача та відкриття відповідного банківського рахунку, а також виписку про рух коштів по рахунку, який відкритий для обслуговування банківської картки. Суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні клопотання, оскільки позивачем не доведено, необхідність їх отримання для підтвердження обставин, на які він посилається, і не надано доказів неможливості подання таких документів як до суду першої інстанції, так і апеляційної з причин, що об`єктивно не залежали від позивача.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Судом встановлено, що 17.01.2022 між сторонами по справі укладено Договір № 276627-КС-001 про надання кредиту.
Договір про надання кредиту № 276627-КС-001 укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика».
Відповідно до умов Договору, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 грн., строком на 16 тижнів - до 09.05.2022, з орієнтовною реальною річною процентною ставкою – 12297,45% та сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 1 500,00 грн.
Кредит надавався на засадах строковості, поворотності, платності, позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених зазначеним Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА».
У п. 3 Договору сторони встановили Графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватися.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів перерахування кредитних коштів за договором № 276627-КС-001 про надання кредиту від 17.01.2022 на рахунок відповідача.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з частиною 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).
Системний аналіз наведених положень цивільного законодавства дає підстави вважати, що при укладенні кредитного договору кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту, й несе зобов`язання із своєчасного його повернення та сплати процентів.
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
У справах про стягнення кредитних коштів на банк покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальника покладений обов`язок довести своєчасне повернення грошових коштів відповідно до умов кредитного договору.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Звертаючись з позовом, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» обґрунтовувало свої позовні вимоги тим, що 17.01.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_2 було укладено Договір № 276627-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн.
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» у позовній заяві та апеляційній скарзі посилається на те, що грошові кошти були перераховані на платіжну карту банка позичальника № НОМЕР_1 .
На виконання ухвали районного суду витребувано з Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП – НОМЕР_2 ); інформацію про рух коштів (виписки) по банківській картці № НОМЕР_1 за період з 17.01.2022 по 09.05.2022 включно.
Як вбачається, з інформаційної довідки АТ «Райффайзен Банк» від 01.12.2025 за вх.№52062, наданої на виконання ухвали суди від 27.10.2025, банківська картка № НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ). 
Утім, руху коштів по рахунку № НОМЕР_3 (банківська картка № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 17.01.2022 по 09.05.2022 не відбувалося.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що саме ОСОБА_3 отримала грошові кошти.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позову ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 276627-КС-001 від 17.01.2022року у розмірі 24653,20 грн
Колегія апеляційного суду відхиляє посилання позивача на постанову Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №671/1832/20, оскільки правовий висновок на неврахування якого посилається заявник, не є релевантним даній справі.
Для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад саме цих правовідносин та/чи їх специфічний об`єкт.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
Отже у справі на яку вказує заявник №671/1832/20, предметом спору було визнання недійсним кредитного договору, укладеного фізичною особою з фінансовою установою в електронній формі. Як на підставу його не укладення позивачі посилались на відсутність їх волевиявлення щодо вказаного правочину, зокрема, у зв`язку з його не підписанням електронним підписом.
Однак у справі, що переглядається предметом спору є стягнення заборгованості, яка вказана у спірному договорі позичальником, проте руху коштів по рахунку, який належить ОСОБА_3 за період з 17.01.2022 по 09.05.2022 не відбувалося, а тому вказане не свідчить про подібність наведених правовідносин.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Аргументи апеляційної скарги фактично зводяться до власного тлумачення позивачем норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,- 
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА»- залишити без задоволення.
Рішення  Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09 січня 2026 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
Повний текст постанови складено 13 травня 2026 року.
Судді: