Справа № 450/5774/25  Провадження № 2/450/782/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2026 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді Данилів Є.О.
при секретарі Хохолик О.І.
з участю позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
відповідача ОСОБА_3 
представника відповідача ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області 
про предмет позову: 
усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_5 , 2012 р.н., шляхом встановлення графіку побачень наступним чином:
- кожну суботу і неділю місяця з 12.00 години до 14.00 години шляхом спілкування через відеозв`язок за допомогою телефону чи комп`ютера;
- кожен день народження дитини кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12:00 до 14:00 години шляхом спілкування через відеозв`язок за допомогою телефону чи комп`ютера на весь час перебування дитини закордоном;
- кожні шкільні канікули в літній та зимній період не менше 7 (семи) діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України,
зобов`язати ОСОБА_6 забезпечити можливість спілкування дитини з батьком шляхом надання йому доступу до телефону чи комп`ютера, який має можливість забезпечити відеозв`язок з батьком, згідно встановленого графіку спілкування,
зобов`язати ОСОБА_6 кожні шкільні канікули в літній та зимній період забезпечити повернення дитини в Україну на строк не менше 7 (семи) діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України разом з батьком дитини,
стислий виклад позиції позивача та відповідача:
підстава позову (позиція позивача): у позивача є двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки вони з дружиною розлучені та разом не проживали, діти проживали разом із його колишньою дружиною – ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 його дружина самовільно без будь-якого погодження з позивачем забрала двох їхніх дітей та виїхала закордон. При цьому вона ні не питала його думки про це, ні навіть не поставила його до відома, він дізнався це від дітей. При цьому станом на 24.02.2022 р. чинне законодавство України не дозволяло виїзду дітей закордон без згоди обох батьків. Зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України були внесені лише 12.03.2022 р. З цього приводу він звертався аж 17.09.2025 року до Солонківської сільської ради, як органу опіки піклування. Також зазначає, що при розгляді його звернення в орган опіки і піклування, де заслуховувалася особиста думка дитини в режимі відеозв`язку, він “не бачив сенсу брати участь в засіданні, оскільки питання, які порушені в його зверненні не можуть бути вирішені шляхом спілкування з ОСОБА_6 ”. Наголошує, що “питання має бути вирішено шляхом зобов`язання ОСОБА_6 або повернути дитину в Україну або надати йому змогу реалізовувати свої права батька”.
З цього приводу позивач звертався в поліцію, в Міністерство закордонних справ України, Консульство України в місті ОСОБА_8 . Так, консульство надало відповідь, що ОСОБА_5 не був взятий в них на консульський облік, а також жодний державний орган чи служба не повідомляла про його перебування в місті Мілан. Син в Україні має місце проживання і йому надавалося повне утримання. В с. Зубра проживає не одна дитина і люди, які живуть в Україні вже чотири роки в стані війни повинні дуже скептично ставитись до таких тверджень ОСОБА_6 , що вона в с. Зубра переживала за своє життя через ракетні небезпеки. При тому що старша дочка – ОСОБА_7 якраз проживає там вже три роки (в 2022 році не довго проживала теж закордоном) і чомусь за її життя мати не переживає.
Причиною подання цього позову, є в першу чергу бажання захистити інтереси дитини, яка на цей час не навчається в школі і не здобуде свідоцтва про загальну середню освіту, дитина перебуває під психологічним тиском матері, яка використовує його проти батька. Достатнім аргументом та доказом неможливості батька спілкуватися з дитиною є те, що матір дитини вивезла її закордон без дозволу батька, а батько через воєнний стан не може відвідувати дитину і самостійно спілкуватися з нею.
02.02.2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. Зазначає, що позивач зазначає, що в “с. Зубра проживає не одна дитина і люди, які живуть в Україні вже чотири роки в стані війни повинні дуже скептично ставитись до таких тверджень ОСОБА_6 , що вона в с. Зубра переживала за своє життя через ракетні небезпеки”. Звертає увагу суду, що вбачається можливим встановити, що саме має на увазі Позивач, враховуючи той факт, що, по — перше, Відповідачка зазначала лише, що виїхала вона задля безпеки дітей, а по- друге, безпосередньо по сусідству з с. Зубра було влучення російської ракети в жовтні 2022 року, люди живуть у щоденній небезпеці і з ризиком для життя і здоров`я, що посилюється систематичним відімкненням світла тощо. У самому позові безліч суперечностей, де Позивач спочатку покликається на те, що йому невідомі контакти дитини, надалі він пише, що з сином він спілкується. При цьому з доказів самого позивача вбачається, що саме батько тривалий час не хотів спілкуватися з сином. 
У витязі з протоколу № 53 від 24.09.2025 року органу опіки і піклування зазначено: “Слухали, малолітню дитину, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в телефонному режимі (онлайн відеозв`язок через Viber) у присутності усіх членів комісії повідомив: «Мама не забороняє спілкуватись з татом. І батько не просив зустрічі з ним». Враховуючи вищенаведене та інформацію, отриману під час телефонної розмови з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його особисту думку, заяву від 09.09.2025 року ОСОБА_3 , враховуючи те, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відновив спілкування із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неможливість встановлення графіку побачень та їх місця, у зв`язку з відсутністю малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України, та відсутністю обставин і перешкод у спілкуванні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки і піклування вирішили відмовити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 у визначенні графіку побачень та їх місця. Усі твердження, що Позивачу невідомий телефон, місце проживання сина і так далі не відповідають дійсності, адже батько спілкується з сином по телефону навіть надіслав йому подарунок за адресою проживання. Тож жодних перешкод матір йому не чинить. Якщо дитина в час телефонного дзвінка не є у школі чи не є на тренуванні або в репетитора, то він з батьком спілкується. Матір ніколи не забороняла йому з батьком спілкуватися, хлопець доволі дорослий і самостійно спілкується з батьком у вільний час. Тож вважаємо обов`язковим заслуховування його думки в даному спорі в режимі відеоконференції.
Позивач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що разом з дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_5 у 2022 році виїхала за межі України, а саме в Італію, оскільки син дуже боїться війни, особливо після вибуху (взрив ракети) поруч місця проживання дитини в Україні. При цьому відповідачем не чиняться перешкоди в спілкуванні батька з дитиною, матір навпаки дитину просила підтримувати зв`язок з татом.
Представник відповідача Баюш Л., в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, щодо заявлених позовних вимог, просила в задоволенні таких відмовити.
Відповідач Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області: представник у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повного та всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив наступне :
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 19 червня 2012 року, встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Судом встановлено та учасниками справи визнається, що відповідач разом із сином сторін ОСОБА_5 проживають за межами України, а саме в Італії.
У частині 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (стаття 157 СК України).
Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
Відповідно до частин 1, 3 статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 СК України).
Суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України).
У витязі з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Солонківської сільської ради № 53 від 24.09.2025 року зазначено: “Слухали, малолітню дитину, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в телефонному режимі (онлайн відеозв`язок через Viber) у присутності усіх членів комісії повідомив: «Мама не забороняє спілкуватись з татом. І батько не просив зустрічі з ним».
29.09.2025 року поступила копія заяви малолітньої дитини ОСОБА_5 , в якій написано: «Я, ОСОБА_5 повідомляю про те, що я добровільно проживаю з мамою на території Італії, куди ми виїхали піл час воєнного стану за моїм проханням. Мама мене забезпечує усім, я навчаюсь в школі, відвідую заняття з плавання та боксу. Я не хочу бачитись з татом і не хочу графіку наших побачень. Він 2 роки не піднімав від мене трубку і тільки декілька місяців як почав дзвонити мені.»
09.09.2025 року на адресу Служби у справах дітей Солонківської сільської ради надійшла заява ОСОБА_6 , в якій описується наступне: «Я, ОСОБА_6 повідомляю службу у справах дітей Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про те, що я з дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_5 у 2022 році виїхали з межі України за для безпеки дітей через воєнний стан. В даний час, я і син знаходимось за межами України, а саме в Італії, з метою безпеки фізичної та психологічної для сина. Батько має зв`язок з сином за допомогою телефону, вони регулярно, за своїм бажанням спілкуються, в тому числі по відеозв`язку. Батько ОСОБА_10 знає де проживає син, що він навчається в школі (про що я вже відправляла підтверджуючі документи), займається спортом, він знає нашу адресу так як висилав подарунок ОСОБА_11 на день народження. Також хочуповідомити СУД про те, що ОСОБА_10 самовільно поміняв замок у єдиному вході у будинок, в якому прописані діти, а саме неповнолітній ОСОБА_5 , чим заблокував вхід до єдиного їхнього житла, і у зв`язку з чим я відмінила повернення в Україну яке планувала на 28.08.2025 року.».
Враховуючи вищенаведене та інформацію, отриману під час телефонної розмови з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його особисту думку, заяву від 09.09.2025 року ОСОБА_3 , враховуючи те, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відновив спілкування із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неможливість встановлення графіку побачень та їх місця, у зв`язку з відсутністю малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України, та відсутністю обставин і перешкод у спілкуванні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки і піклування вирішили відмовити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 у визначенні графіку побачень та їх місця.
Тому з врахуванням наведеного, суд вважає, що ситуація, яка склалася у спірних правовідносинах, а саме збройна агресія російської федерації на територію України, виїзд у зв`язку з цим та перебування відповідача з сином сторін за кордоном, відсутності можливості органу опіки та піклування за місцем реєстрації дитини надати суду висновок щодо розв`язання спору, надає можливість розглянути справу без висновку органу опіки і піклування за наявними матеріалами справи враховуючи, що суд може і не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Як вбачається з допиту ОСОБА_5 у судовому засіданні 19.05.2026 року:
на запитання Суду: “Хто дзвонить? Ви дзвоните чи батько дзвонить?”
ОСОБА_12 відповідає: “Я дзвоню.”
Суд: “А мама заважає тобі, не дозволяє дзвонити до тата чи нічого не каже?” Дитина: “Заставляє дзвонити”.
Суд: “Скажи мені будь-ласка, а ти б так от канікули в тебе були, ти би з татом десь трохи поїхав відпочити?
Дитина “Ні. Не хочу. Якщо в Італії, тоді окей”.
Суд: “Ні, я не питаюся де, в Україні чи десь, я просто говорю: приїхав, наприклад, би тато, ти би десь поїхав з ним?”
Дитина: “Не дуже би хотілося”.
Також дитина пояснила, що в школі в дитини телефон на беззвучному режимі, бо в школі забирають телефон, коли телефон включено. Дитина не хоче їздити в Україну, поки не закінчиться війна.
ОСОБА_5 в суді підтвердив те, що тато на його дзвінки тривалий час не відповідав, почав говорити нещодавно. При цьому дитина з ним спілкується, бачитись з батьком на території України він не хоче.
Як стало очевидно з пояснень дитини в суді, він з батьком спілкується, по приїзду в Італію, батько з дитиною якийсь час спілкувався, далі припинив спілкуватися з сином, заблокував взагалі не відповідав на дзвінки і смс дитини, яка йому постійно писала. Батько відновив спілкування, подавши справу в суд. 
При цьому відсутні будь -які докази чинення перешкод в спілкуванні батька з дитиною з боку матері, більш того, як вбачається з пояснень дитини, матір навпаки дитину просила підтримувати зв`язок з татом. Єдиним аргументом, на який посилається Позивач -- це слова “Я її знаю”, докази про чинення перешкод відсутні. Фактично батько в судовому засіданні підтвердив безпідставність позову, зазначив, що хоче, щоб син жив в Україні з ним, вважає умови в Україні під час війни безпечними. При цьому сама дитина категорично відмовилася їхати в Україну через війни, з подальших пояснень матері вбачається, що син дуже боїться війни, особливо після вибуху (взрив ракети) поруч місця проживання дитини в Україні, що дитина “дуже переживала”.
Стосовно відпочинку на канікулах, то батько не зважає на бажання сина не їхати в період війни в Україну, не є зрозумілим, хто має супроводжувати дитину в таких поїздках і за чиї кошти в позові таке відсутнє, а матір дитини постійно працює в Італії і фактично сама утримує дитину, мізерні аліменти на сина в розмірі орієнтовно 1600 грн. не покривають і 5 частини реальних витрат на дити ну такого віку, тож вона не може возити сина за власний кошт у іншу країну і всупереч бажання дитини. Батько теж може відвідувати дитину за кордоном. Дитина не заперечувала про можливість побачень з татом на території Італії, в Україну під час війни дитина їхати не хоче, вбачався реальний страх війни в відповідях дитини, він сам хотів жити в Італії, зараз там має друзів, дитина почувається там в безпеці. На запитання хто б мав в цих поїздках супроводжувати дитину, батько відповісти не зміг.
З доказів, які надав позивач вбачається, що батько знав і адресу дитини і його номер телефону, більш того, був встановлений батьківський контроль на телефон дитини Позивачем, тому покликання Позивача на те, що він нічого про життя сина не знав не відповідає дійсності.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Частиною 1 статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, Суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
При вирішенні спору про визначення способу участі у вихованні дитини кожного із батьків які проживають окремо, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини.
Таким чином, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 542/1428/18.
Під час судового розгляду встановлено, що син сторін у 2022 році в зв`язку із збройним конфліктом на території України разом із матір`ю виїхали до Італії.
Позивач не ставив перед судом питання про повернення сина в Україну. Відтак, обставина перебування сина за кордоном підлягає обов`язковому врахуванню під час вирішення цього спору щодо суті.
Згідно з частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем не доведено, що відповідач чинить йому будь-які перешкоди у спілкуванні з сином, тобто цілеспрямовано унеможливлює спілкування батька з сином.
Не знайшов суд також і підстав для висновку, що відповідач зловживає станом війни з метою мінімізувати спілкування батька з дитиною, оскільки у зв`язку із перебуванням дитини в іншій країні існують об`єктивні труднощі в особистому спілкуванні дитини із батьком.
Відсутність активного сприяння з боку матері у дистанційному спілкуванні із дитиною не є тотожним умисному чиненню нею перешкод у спілкуванні.
Суд констатує, що позивач не може втратити своє право на участь у вихованні сина у зв`язку із обставинами, які існують в Україні. Водночас, форми участі батька у вихованні та спілкуванні з сином мають узгоджуватися із життєвими реаліями і відповідати якнайкращим інтересам сина. Крім того, застосований судом спосіб захисту має бути ефективним, тобто здатним ефективно захистити порушені права чи інтереси.
Водночас, обраний позивачем спосіб захисту батьківських прав передбачає перебування сина на території України, що за обставин цієї справи наразі не відповідає якнайкращим його інтересам у зв`язку із активними бойовими діями на сухопутній території і в повітряному просторі України, постійним повітряними тривогами, які можуть негативно відобразитися на психологічному стані сина, і з огляду на те, що можливі інші форми участі батька у вихованні дітей.
Згідно з приписами частини 6 статті 81 ЦПК України суд не може також ухвалити рішення на підставі припущень про те, що коли відповідач прибуде до України, остання чинитиме йому перешкоди у побаченні та спілкуванні з сином.
Таким чином, за встановлених обставин цієї справи захист батьківських прав в обраний позивачем спосіб не буде ефективним і суперечитиме якнайкращим інтересам сина, у зв`язку з чим, позов задоволенню не підлягає.
З викладених мотивів у задоволенні позову слід відмовити повністю.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в :
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .
Відповідач 1: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації, АДРЕСА_1 , тимчасово проживає в Італії.
Відповідач 2: Солонківська сільська рада Львівської області, ЄДРПОУ 04369699, Львівська область, Львівський район, с. Солонка, вул. Центральна, 3.
Повний текст рішення складено 01.06.2026 року.

Суддя	Є.  О.  Данилів