Подільський районний суд міста Полтави 
Справа № 553/3183/25 
Провадження № 2/553/214/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
28.05.2026	м. Полтава	

Подільський районний суд міста Полтави у складі головуючого судді Фоміної Ю.В., за участю секретаря судового засідання Летюченко В.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №553/3183/25 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат за порушення грошового зобов`язання, 
В С Т А Н О В И В:
28.07.2025 р. до Подільського районного суду міста Полтави надійшов позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних, який позивач обгрунтовує тим, що 19.08.2021 року близько 13.20 ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці Небесної Сотні, змінив напрямок руху праворуч, не переконався в безпечності такого маневру та виїхав за межі проїжджої частини дороги на тротуар, де в цей час йшли в протилежному напрямку пішоходи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , допустивши на них наїзд. В результаті ДТП ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, які стосовно живої особи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх спричинення та безпосередньо о 05.40 годині 20.09.2021 року призвели до смерті. Позивач тричі звертався до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» із заявами про виплату страхового відшкодування, зокрема 05.10.2021 року, 14.06.2022 року та 24.05.2023 року. Листом від 28.06.2022 року ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило позивача, що призупиняє розгляд справи про виплату страхового відшкодування до завершення кримінального провадження на набрання рішенням суду законної сили. 16.05.2023 року Октябрським районним судом м. Полтави ухвалено вирок у справі №554/887/22, яким ОСОБА_4 визнано винувати у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.369 КК України, Стягнуто з ПАТ «Страхова група ТАС» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в розмірі 19752,00 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 987 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 699012,40 грн. Задовольняючи позовні вимоги у кримінальному провадженні суд стягнув зі страхової компанії витрати, понесені позивачем на лікування матері в сумі 19752 грн., та моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`ю у розмірі 5% у відповідності до вимог ст.26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Підставою даного позову є стягнення моральної шкоди, завданою смертю його матері у відповідності до ст.27 Закону, яка становить 36000,00 грн. (12х6000,00 грн. (мінімальна заробітна плата) /2). У зв`язку із несплатою в установлений законом строк страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого в сумі 36000,00 грн., позивач також просить стягнути з відповідача пеню, нараховану на суму простроченого зобов`язання у розмірі 36000,00 грн. за період з 25.07.2024 року по 25.07.2025 року у розмірі 10235,42 грн., а також, у відповідності до вимог ст.625 ЦК України, позивач происть стягнути з відповідача нараховані інфляційні витрати та 3% річних за затримку виплати страхового відшкодування моральної шкоди в сумі 36000,00 грн. та суми, яка була стягнута з відповідача за вироком Октябрського районного суду м. Полтави у кримінальній справі №№554/887/22.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на його користь: моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, у розмірі 36000,00 грн.; пеню в розмірі 10235,42 грн.; 3% річних у сумі 1081,67 грн.; інфляційні витрати в розмірі 5165,46 грн.; 3% річних у сумі 117,30 грн.; інфляційні витрати в розмірі 145,38 грн. 
Ухвалою судді Подільського районного суду міста Полтави від 31.07.2025 року заява прийнята до розгляду та відкрите загальне позовне провадження. 
15.08.2025 року до суду надійшов відзив Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», відповідно до якого відповідач не погоджується з вимогами щодо виплати страхового відшкодування, пені, 3% річних та інфляційних витрат з наступних підстав. Відповідачем не заперечувалось, що 19.08.2021 року відбулась дорожньо – транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та внаслідок якої ІНФОРМАЦІЯ_1 настала смерть ОСОБА_5 . Цивільно – правова відповідальність водія, що виникає внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу, була застрахована в АТ «СГ «ТАС» за Полісом обов`язкового страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР202278844 від 22.12.2020.
14.06.2022 року в АТ «СГ «ТАС» отримано від ОСОБА_1 заяву про страхове відшкодування.
28.06.2022 року АТ «СГ «ТАС» було призупинено терміни по справі до отримання Страховиком вироку суду, який вступив в законну силу про що ОСОБА_1 було повідомлено листом вих № 0341 від 28.06.2022 року.
09.05.2024 року страховиком отримано постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП № 74877600 від 01.05.2024, відповідно до якого страховику стало відомо щодо набрання законної сили вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 16.05.2023 року.
16.05.2023 року Октябрським районним судом м. Полтави ухвалено вирок, відповідно до якого позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та до АТ «СГ «ТАС» (приватне) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином – задоволено частково та стягнуто з АТ «СГ «ТАС» (приватне) відшкодування майнової шкоди в розмірі 19 752 грн та моральної шкоди в розмірі 987,76 грн та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 699012,40 грн моральної шкоди.
Відповідачем зазначалось про те, що у відповідності до п.1 ст. 36 Закону та на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 74877600 від 01.05.2024 року відповідно до вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 16.05.2023 року, АТ «СГ`ТАС» (приватне) було прийнято рішення про страхову виплату у розмірі 20 739,60 грн.
Тому, як стверджувалось відповідачем, належна страхова виплата у сумі 20 739, 60 грн 13.05.2024 року була перерахована на рахунок Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) згідно виконавчого провадження № 74877600 від 01.05.2024 року.
Так, 09.05.2024 року страховику стало відомо, що вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 16.05.2023 року, набрав законної сили, у зв`язку з чим страховиком було поновлено терміни виплати страхового відшкодування, які були призупинені 28.06.2022 року. Таким чином, страховиком дотримано терміни виплати страхового відшкодування.
Враховуючи наведені вище обставини, та відповідно до пп.4 п. 35.2 ст. 36 Закону, у Страховика відсутній обов`язок, щодо сплати ОСОБА_1 пені, 3% річних та інфляційних витрат, згідно п. 36.5 ст. 36 Закону.
Таким чином, сторона відповідача заперечує проти вимоги позивача про відшкодування 36 000 грн моральної шкоди, зважаючи на її безпідставність. Стверджуючи про те, що 16.05.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та до АТ « СГ «ТАС» (приватне) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , спричиненої злочином, було постановлено вирок Октябрського районного суду м. Полтави відповідно до якого позов було задоволено частково та стягнуто з АТ «СГ «ТАС» (приватне) відшкодування майнової шкоди в розмірі 19 752 грн та моральної шкоди в розмірі 987,76 грн та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 699012,40 грн моральної шкоди.
Так, АТ «СГ «ТАС» (приватне) керуючись нормами чинного законодавства України 13.05.2024 року на виконання вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 16.05.2023 року та постанови про відкриття виконавчого провадження ВР № 74877600 від 01.05.2024 року було прийнято рішення та виплачено на користь ОСОБА_1 19 752 грн, відшкодування майнової шкоди та 987,76 моральної шкоди. Зважаючи на наведені обставини, прохали відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Ухвалою судді Подільського районного суду міста Полтави від 11.12.2025 року справа прийнята до розгляду іншим складом суду.
Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 20.01.2026 року, в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі №553/3183/25 на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, відмовлено.
Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 20.02.2026 року, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
18.02.2026 року, до суду надійшли пояснення третьої особи ОСОБА_3 , в яких вона зазначає, що у травні 2024 року АТ «СГ «ТАС» виплатило їй моральну шкоду, заподіяну смертю її матері у розмірі 36000,00 грн., незважаючи на це ОСОБА_1 було взагалі відмовлено у виплати моріальної шкоди, заподіяною смертю його матері. Просила справу розглядати у її відсутність. 
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання з розгляду по суті повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, разом з цим представником відповідача надано відзив на позовну зачяву, а також письмова заява про застосування строків позовної давності, заява про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки справа не є складною, витрати на правову допомогу не є співмірними з ціною позову, є необгрунтованими та явно завищеними. 
Відповідно до ч.1 ст. 287 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків щодо фактичних обставин.
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 16.05.2023 року (справа №554/887/22), який набрав законної сили 05.03.2024 року, ОСОБА_4 визнано винувати у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.369 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України призначено остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 10 років. Стягнуто з ПАТ «Страхова група ТАС» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в розмірі 19752,00 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 987 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 699012,40 грн. 
Відповідно до зазначеного вироку, судом встановлено, що 19.08.2021 року близько о 13.20 годині ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив правила Дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , яка від отриманих в ДТП тяжких тілесних ушкоджень померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
ОСОБА_5 була матір`ю позивача ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про народження ОСОБА_1 (а.с.16).
ОСОБА_6 є рідною сестрою позивача, про що свідчить свідоцтва про її народження, та свідоцтво про одруження (а.с.17,19).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно – Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) від 21.09.2021 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР202278844 від 22.12.2020 року, про що не заперечував та підтвердив відповідач.
14.06.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про страхове відшкодування. 
Листом від 23.06.2022 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» повідомила ОСОБА_1 про те, що страхова компанія призупиняє розгляд справи, тому що на даний час не може прийняти рішення по справі, оскільки на даний час не має документального підтвердження того, що по справі завершено кримінальне провадження. При наданні вироку суду по кримінальній справі, який набрав законної сили, розгляд справи Страховиком буде відновлено і по справі буде прийняте відповідне рішення.
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 16.05.2023 року (справа №554/887/22), який набрав законної сили 05.03.2024 року, встановлені обставини порушення водієм ОСОБА_4 порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого сталося ДТП, в якій мати позивача ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до її смерті. Також, даним вироком з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто майнову шкоду в розмірі 19752,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 987,60 грн., пов`язану з лікуванням потерпілої на підставі ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнута моральна шкода у розмірі 699012,40 грн. 
Підставою даного позову є вимога про стягнення моральної шкоди, завданої смертю потерпілої, яку позивач пред`являє саме до страхової компанії на підставі ст.27 Закону, стягнення пені, 3% річних, інфляційних витрат за порушення грошового зобов`язання.
Вирішуючи зазначений цивільний спір, суд керується наступним.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України).
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст. 1168 ЦК України).
Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" » (в редакції закону № 1961-IV, який діяв на момент ДТП), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
У ст. 3 Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно з ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно – правової відповідальності, що визначено ст. 3 даного Закону.
Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною першою ст. 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
При цьому, відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо - транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо - транспортної пригоди.
При цьому ст. 27 Закону до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.
Зокрема, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3 ст. 27 Закону).
Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п.27.5 ст.27 Закону).
Вказане свідчить про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого внаслідок ДТП.
Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.07.2020 р. у справі №554/858/19, де зазначено про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.
Оцінюючи заявлений позивачем розмір моральної шкоди, суд виходить із характеру немайнових втрат, невідворотності завданої шкоди та відповідність заявленого розміру шкоди у сумі 36000,00 грн. вимогам п.27.3 ст. 27 Закону, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент ДТП - 6000,00 грн., наявністю двох осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблої, наявності законодавчого обмеження у розмірі виплат - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (12 *6000,00 / 2 = 36000,00 грн.)
Таким чином, позовні вимоги в частині стягненя моральної шкоди з відповідача в розмірі 36000,00 грн. підлягають задоволенню.
При цьому заперечення відповідача щодо відсутності обов`язку сплатити відшкодування моральної шкоди у розмірі 36000,00 грн., посилаючись на вирок суду, суд не приймає до уваги, оскільки вироком Октябрського районного суду м. Полтави зі страховика на користь ОСОБА_1 стягнута майнова шкода у розмірі 19752 грн., яка складається з витрат на лікування матері ОСОБА_5 , моральна шкоди у розмірі 987,60 грн., яка визначена як 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, та була розрахована судом виходячи з розрахунку 19752 грн х 5% (ст.26-1 Закону). Тобто вимоги щодо відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілої в порядку ст.27 Закону, не розглядалися. Стягнення з винуватця ДТП ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 699012,40 грн., не позбавляє особу права звернутися до страхової компанії та отримати страхове відшкодування, розмір якого встановлений нормами спеціального закону.
Щодо позовних вимог про стягнення пені за період з 25.07.2024 року по 25.07.2025 року в розмірі 10235,42 грн суд зазначає наступне. 
Позивачем наведений наступний розрахунок пені за період 25.07.2024 12.12.2024:13,00 ( облікова ставка НБУ) 36 000,00 (сума боргу) х (2х13,00:366) х 141 днів (прострочення) :100 = 3605,90 грн; за період з 13.12.2024 року по 31.12.2024 :13,50 (облікова ставка НБУ) 36 000,00 грн (сума боргу) х (2 х13,50: 366) х 19 днів (прострочення) :100 =19 в сумі 504,59 грн; за період з 01.01.2025 – 23.01.2025 :13,50 (облікова ставка НБУ) 36 000,00 (сума боргу) х (2х 13,50:365) 23 днів (прострочення) :100= 23, всього на суму 612,49 грн; за період 24.01.2025 – 06.03.2025 :14,50 (облікова ставка НБУ) 36 000,00 (сума боргу) х (2 х 14,50:365) х 42 днів (прострочення) : 100= 42, на суму 1 201,32 грн; за період 07.03.2025 – 25.07.2025: 15,50 облікова ставка НБУ) 36000,00 (сума боргу) х (2 х 15,50 : 365) х 141 днів (прострочення): 100= 141, на суму 4 311,12 грн, всього на суму 10 235, 42 грн.
Відповідно до ст.992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Відповідно до п.36.5 ст.36 Закона України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплат страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. 
Як зазначає відповідач, йому стало відомо про набрання вироком суду у справі №554/887/22 законної сили 09.05.2024 року, відтак з цього моменту відновлюється строк, встановлений ст.36 Закону для розгляду заяви про страхове відшкодування та прийняття певного вмотивованого рішення, який не може перевищувати 90 днів.
15.05.2024 року АТ «СГ «ТАС» (приватне), керуючись п.1 ст.36 Закону, на підставі п.27.3 ст.27 Закону було прийнято рішення про страхову виплату ОСОБА_3 у розмірі 36000,00 грн., яка в один день із позивачем ОСОБА_1 14.06.2022 року подала заяву до страховика про страхове відшкодування, про що зазначено в листі АТ «СГ «ТАС» (приватне) №01967-1/0124/ТС від 10.06.2024 року.
Відносно позивача страховою компанією такого рішення не приймалося.
Оскільки суд прийшов до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 має право на отримання страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілої на підставі ст.27 Закону, яку відповідач повинен був виплатити в повному обсязі до 24.07.2024 року, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 36000,00 грн. за період з 25.07.2024 року по 25.07.2025 року у розмірі 10235,42 грн, розрахунок розміру якої проведений позивачем вірно, та відповідачем не спростований.
Щодо вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Верховний Суд наголошує, що грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. 
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 7 червня 2017 року №6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
Також у пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Оскільки перед ОСОБА_1 у ПрАТ «СГ «ТАС» виникло грошове зобов`язання з відшкодування шкоди останній має сплатити позивачу три відсотки річних на суму боргу, інфляційні втрати. 
Так, страхова компанія допустила прострочку виконання грошового зобов`язання в сумі 20739,60 грн., яка була стягнута з ПАТ «Страхова група «ТАС» Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 16.05.2023 року, який набрав законної сили 05.03.2024 року. Стягнення під час виконавчого провадження відбулося 13.05.2024 року. Отже за період з 06.03.2024 року по 13.05.2024 року інфляційні витрати становлять 145,38 грн (з розрахунку: індекс інфляції за березень 2024 = 100,50, квітень 2024 = 100,20, формула ІІС = (ІІ1:100) х (ІІ2:100) х (ІІ3:100) х … (ІІZ:100); ІІс (100,50:100) х (100,20:100) = 1.00701000; інфляційне збільшення: 20 739,60х1.00701000- 20739,60 = 145,38 грн), 3% річних 117,30 грн ( з розрахунку 20 739,60 х 3%х69:366:100:69 = 117,30), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки ПАТ «Страхова група «ТАС» була учасником кримінального провадження та мала доступ до інформації щодо судового розгляду на прийнятого рішення. 
Крім того, страхова компанія допустила прострочку виконання грошового зобов`язання в сумі 36000,00 грн. починаючи з 25.07.2024 року, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні витрати за період з 25.07.2024 року по 25.07.2025 року – індекс інфляції становить: за серпень 2024 – 100,60, вересень 2024 – 101,50, жовтень 2024 – 101,80, листопад 2024 – 101,90, грудень 2024 – 101,40, січень 2025 – 101,20, лютий 2025 – 100,80, березень 2025 – 101,50, квітень 2025 – 100,70, травень 2025 – 101,30, червень 2025 – 100,80 (розрахунок ІІс (100,60:100) х (101,50 :100) х (101,80:100) х (101,90:100) х (101,40:100) х (101,20:100) х (100,80:100) х (101,50:100) х (100,70:100)х (101,30:100) х (100,80:100) = 1.14348501). Таким чином, індекс інфляції нараховані за період з 25.07.2024 року по 25.07.2025 року в сумі 5165,46 грн ( з розрахунку 36 000,00 грн х 1.14348501 – 36000,00 = 5 165,46) та 3% річних, нараховані за період з 25.07.2024 року по 31.12.2024 року ( з розрахунку 36000,00 х 3%х 160:366:100 = 160 = 472,13 грн) в сумі 472,13 грн. За період з 01.01.2025 року по 25.07.2025 року ( з розрахунку 36 000,00 х 3% х 206 х 365:100 = 206, в сумі 609,53 грн, всього штрафних санкцій на суму 1081,67 грн.
Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, стягнення пені, 3 % річних та інфляційних витрат, суд зазначає наступне.
Так, згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
За змістом частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина перша статті 264 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Суд зазначає, що позивачем ОСОБА_1 14.06.2022 року, тобто вчасно подано заяву про страхове відшкодування, розгляд якої відповідач зупинив до 09.05.2024 року, та як зазначав суд вище повинен був здійснити виплату до 24.07.2024 року (з врахуванням терміну 90 днів на розгляд заяви про страхове відшкодування).
У виниклих правовідносинах право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права), тобто з моменту відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, а не з дня скоєння ДТП.
Суд зазначає, що позивачем ОСОБА_1 14.06.2022 року, тобто вчасно подано заяву про страхове відшкодування, розгляд якої відповідач зупинив до 09.05.2024 року, та, як встановлено вище, повинен був здійснити страхову виплату до 24.07.2024 року (з врахуванням строку 90 днів на розгляд заяви про страхове відшкодування).
Позивач звернувся до суду із позовною заявою 28.07.2025 року, отже загальний строк позовної давності про стягнення моральної шкоди, 3% річних, інфляційних витрат, та спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення нарахованої пені за період з 25.07.2024 року по 25.07.2025 року не сплив.
Щодо витрат на професійну правову допомогу.
Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу, надану адвокатом Немченко В.М. позивачу ОСОБА_1 підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141, 142 ЦПК України.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.
Таким чином, при вирішенні питання визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з фінансового стану обох сторін, поведінки сторін під час судового процесу тощо.
У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.
Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом Немченко В.М. документів, їх значення для спору, суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді у розмірі 10 000 грн є співмірною із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Будь-яких доказів неспівмірності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, відповідач не надав.
Таким чином, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. 

Щодо розподілу судового збору.
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, а саме має статус особи з інвалідністю з дитинства 2 групи довічно. 
Таким чином, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за чотири окремі вимоги майнового характеру у загальній сумі 4844,80 грн. (1211,20 грн. х 4). 
Керуючись ст.ст. 992, 999, 1166, 1167, 1187 Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" » (в редакції закону № 1961-IV), ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 206, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат за порушення грошового зобов`язання, - задовольнити повністю.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ЄДРПОУ 30115243, місцезнаходження: 03062, м. Київ, проспект Берестейський,65 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи у розмірі 36000,00 грн. (тридцять шість тисяч грн. 00 коп.)
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ЄДРПОУ 30115243, місцезнаходження: 03062, м. Київ, проспект Берестейський,65 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 пеню в розмірі 10235,42 грн. (десять тисяч двісті тридцять п`ять грн. 42 коп.)
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ЄДРПОУ 30115243, місцезнаходження: 03062, м. Київ, проспект Берестейський,65 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , 3% річних у загальному розмірі 1198,97 грн. (одна тисяча сто дев`яносто вісім грн. 97 коп.)
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ЄДРПОУ 30115243, місцезнаходження: 03062, м. Київ, проспект Берестейський,65 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , суму інфляційних витрат у загальному розмірі 5310,84 грн. (п`ять тисяч триста десять грн. 84 коп.)
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ЄДРПОУ 30115243, місцезнаходження: 03062, м. Київ, проспект Берестейський,65 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.)
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ЄДРПОУ 30115243, місцезнаходження: 03062, м. Київ, проспект Берестейський,65 в дохід держави судовий збір в сумі 4844,80 грн. (чотири тисячі вісімсот сорок чотири грн. 80 коп.)
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений та проголошений 28.05.2026 року о 9.15 год.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави  	Ю. В. Фоміна