Справа № 209/1559/26
Провадження № 2/209/1763/26

РІШЕННЯ
Іменем України

26 травня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Шендрика К.Л.,
за участі секретаря Драгунцевої С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, 

в с т а н о в и в:

Позивачка 24 березня 2026 року звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26 лютого 2026 року і до повноліття дитини.
На обґрунтування позову зазначено, що з 09 травня 2021 року вона та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю та між ними були фактичні шлюбні відносини, велось спільне господарство. ОСОБА_2 приблизно з 2021 року проживає та працює в Республіці Польща має PESEL № 83092620831. Від їхніх стосунків у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з нею. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, який у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень вона одна не може забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки працює в Республіці Польща в компанії «SG TECHNOLOGIES SP. ZО. О.», з місцезнаходженням за адресою: АДРЕСА_1 , на посаді бригадира та має постійний дохід у розмірі 9051 Злотих, що за курсом НБУ складає 109336 грн. Оскільки відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів.
25 березня 2026 року було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
09 квітня 2026 року від представниці відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що відповідач неодноразово виявляв ініціативу щодо надання матеріальні допомоги на утримання доньки, зокрема пропонував здійснювати безготівкові перекази грошових коштів на банківський рахунок (картку) позивача, однак остання неодноразово ігнорувала прохання відповідача надати банківський рахунок для переказу грошових коштів. Відповідач самостійно та з власної ініціативи здійснював перерахування грошових коштів на утримання малолітньої дитини, що свідчить про належне виконання ним свого батьківського обов`язку. Від виконання обов`язків щодо утримання дитини відповідач не відмовлявся та не має намірів ухилятися в подальшому. Позивач протягом тривалого часу наполягала на отриманні коштів виключно у готівковій формі, що унеможливлює належне документальне підтвердження факту надання фінансової допомоги на утримання дитини. Відповідач систематично ініціює спілкування з дитиною, виявляє зацікавленість у її житті та розвитку, а також пропонує встановлення регулярного відеозв`язку, з урахування режиму дня дитини. Щодо доводів позивача про отримання відповідачем стабільного доходу розмірі 9051 злотих зазначила, що сума доходу включає податки і обов`язкої соціальні внески, які фактично стягуються та не отримуються відповідачем Таким чином, реальний дохід, який отримує відповідач, є суттєво меншим. Крім того проживання за кордоном пов`язане зі значними витратами, зокрема на оренду житла. Крім того, відповідач має інші фінансові зобов`язання, зокрема утримує дитину від іншого шлюбу - доньку ОСОБА_5 , яка має хронічне захворювання (цукровий діабет) та потребує постійних витрат на лікування, включаючи придбання медичних препаратів та спеціальних засобів контролю рівня глюкози. Під час перебування сторін у Республіці Польща відповідач забезпечував дитину та позивача необхідними засобами для існування, фактично утримуючи їх. У березні 2026 року відповідач добровільно перерахував грошові кошти на утримання дитини у розмірі 9450 грн. Дохід відповідача, отримуваний на території Республіки Польща, має нерегулярний та мінливий характер, йоґо розмір не є стабільним та гарантованим щомісяця, тому визначення розміру аліментів у частці від доходу може призвести до їх істотних коливань та, як наслідок, нестабільного забезпечення потреб дитини. У зв`язку з цим відповідач вважає за доцільне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі 8000 грн. щомісячно, що дозволить гарантувати стабільність виплат незалежно від фактичного рівня його доходу. Просить позовну заяву задовольнити частково і визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню у твердій грошовій сумі у розмірі 8000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
27 квітня 2026 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідач посилається на витрати на оренду житла в Республіці Польща, проте не надав жодного договору оренди або квитанції. Більшість фінансових документів (Faktura VAT) складені польською мовою без нотаріально засвідченого перекладу, що є порушенням мовного режиму судочинства. Позиція відповідача містить логічні суперечності: він стверджує про «низький дохід», але заявляє про здатність сплачувати 8000 грн. аліментів, оренду за кордоном та дороге лікування повнолітньої доньки, що свідчить про приховування реальних доходів та намагання ухилитися від обов`язку належного утримання малолітньої Авелії. Відповідач стверджує про наявність обов`язку утримання іншої дитини ОСОБА_3 , яка вже є повнолітньою, а надане посвідчення дитини-інваліда було дійсним виключно до досягнення нею 18 років. Оскільки ОСОБА_3 є повнолітньою, а відповідач не надав рішення суду про стягнення з нього аліментів на її утримання, як на непрацездатну повнолітню особу, що потребує допомоги, тож посилання на цей факт, як на підставу для зменшення виплат на малолітню Авелію, є безпідставним. Аналіз наданих відповідачем рахунків (Faktura VAT) спростовує твердження про надмірне фінансове навантаження, оскільки значна частина вартості покривається державним страхуванням Республіки Польща (NFZ) і реальні витрати відповідача є лише частковими. Надані фіскальні документи є поодинокими та не доводять регулярності таких витрат. Відповідач не надав актуального висновку МСЕК про визнання повнолітньої особи непрацездатною після 18 років. Таким чином, ці витрати є добровільною допомогою повнолітній особі та не можуть бути підставою для обмеження прав малолітньої Авелії на належне утримання. Добровільний переказ коштів у березні 2026 року був здійснений лише після отримання відповідачем інформації про її звернення до суду, а до цього моменту він не виявляв жодної ініціативи щодо регулярного утримання дитини, повністю перекладаючи цей обов`язок на неї. 10 квітня 2026 року нею отримано другий «добровільний» переказ від відповідача у розмірі 8000 грн. Протягом перебування за кордоном вона, у більшій мірі, сама оплачувала витрати на себе та дитину. Також вона за власний кошт придбавала одяг та інші речі для іншої доньки відповідача під час її візитів. Офіційний дохід у 9051 злотих є лише частиною фактичних доходів. Відповідач має додаткові джерела доходу (overtime, відрядження, цивільно-правові угоди, оборудки з кольоровими металами тощо), розмір яких він приховує. Відповідач отримує дохід у валюті та має високу кваліфікацію (монтаж електричних мереж), тож стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини є найбільш справедливим механізмом, який захистить інтереси дитини від інфляції та забезпечить стабільність виплат.
30 квітня 2026 року від представниці відповідача ОСОБА_4 надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що після переїзду позивачки разом із дитиною відповідач продовжив виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини та добровільно надавав матеріальну допомогу, зокрема у безготівковій формі, шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок позивачки. Сам по собі факт відсутності окремих надходжень у банківських виписках не свідчить про невиконання відповідачем обов`язку щодо утримання дитини, оскільки значна частина витрат здійснювалася ним безпосередньо у готівковій формі. Таким чином, доводи позивача щодо її самостійного утримання дитини під час перебування у Республіці Польща не відповідають дійсності. Доводи позивача щодо нібито наявності у відповідача стабільного та значного доходу, а також додаткових неофіційних джерел прибутку, є необґрунтованими, припущеннями та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Офіційний дохід відповідача, вказаний у трудовому договорі, є нарахованим та включає податки і обов`язкові соціальні внески, у зв`язку з чим фактичний дохід, який ним отримується, є суттєво меншим. Крім того, дохід не є стабільним та гарантованим, має змінний характер і залежить від обсягу виконаних робіт. Відповідач не здійснює підприємницької діяльності та не має регулярних додаткових джерел прибутку. З огляду на нерегулярний та змінний характер доходу відповідача, стягнення аліментів у частці від доходу призведе до нестабільності їх розміру, що не відповідає найкращим інтересам дитини. Відповідач вважає, що визначення аліментів у твердій грошовій сумі є більш доцільним та таким, що відповідає принципу забезпечення стабільності утримання дитини, ніж їх стягнення у частці від доходу. Обов`язок відповідача щодо утримання доньки ОСОБА_5 , яка є особою з інвалідністю III групи та навчається за денною формою, є рівнозначним юридичним обов`язком. Зазначена обставина має істотне значення для визначення справедливого розміру аліментів та розподілу доходу відповідача між двома дітьми. Також відповідач несе витрати на власне проживання, зокрема оплату оренди житла у розмірі 1300 злотих щомісячно, адміністративних витрат у розмірі 970 злотих щомісячно, а також комунальних послуг (вода, електроенергія, газ, інтернет) у середньому 150 злотих щомісячно, що в сукупності становить 2420 злотих на місяць та є регулярними обов`язковими витратами, які істотно впливають на його матеріальний стан і мають бути враховані при визначенні розміру аліментів.
08 травня 2026 року від позивачки надійшли письмові пояснення у відповідь на заперечення відповідача, у яких зазначено, що відповідач наголошує на значних витратах на свою повнолітню доньку, однак ці доводи не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на малолітню ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх непрацездатних дітей встановлюється окремим рішенням суду, якого відповідачем не надано. Його добровільні витрати на дорослу доньку не можуть обмежувати законне право малолітньої Авелії на отримання належного утримання. Навчання ОСОБА_3 в університеті не має правового значення для розгляду справи про аліменти на малолітню дитину, бо обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка навчається, є вторинним і залежить від фінансової спроможності батька. Натомість обов`язок утримувати малолітню литину є безумовним. Відповідач посилається на витрати на оренду житла та комунальні послуги в Польщі як аргумент для зменшення аліментів, однак згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини (справи «M.S. V. Ukraine», «Ріпі and Others v. Romania» та інші) та відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини, право дитини на належний рівень життя є абсолютним пріоритетом. Платник аліментів зобов`язаний організувати своє життя так, щоб у першу чергу забезпечити дитину. Якщо дохід відповідача (висококваліфікованого електрика-бригадира із зарплатою понад 9000 злотих) не покриває його побутові потреби, саме він має оптимізувати свої витрати (знайти дешевше житло), а не дитина має страждати від недофінансування. Відповідач офіційно працевлаштований на посаді бригадира та працює на території ЄС. Стягнення 1/4 частини від заробітку (доходу) дозволяє дитині автоматично отримувати адекватне утримання у разі зростання доходів батька (індексація, премії, бонуси, надурочні та інші джерела доходу) без необхідності щоразу звертатися до суду для перегляду суми.
14 травня 2026 року від представниці відповідача ОСОБА_4 надійшли додаткові пояснення у справі, у яких зазначено, що виписки з банківських рахунків, подані позивачкою, містять інформацію про фінансові операції, здійснені на території України у період, коли вона в цей час перебувала разом із дитиною у Республіці Польща, що свідчить про суперечливість викладених нею обставин та ставить під сумнів достовірність поданих доказів. Подані банківські виписки самі по собі не підтверджують ані обсягу фактичних витрат на дитину, ані джерела походження коштів, ані того, хто саме здійснював відповідні платежі, у зв`язку з чим не можуть вважатися достатнім доказом заявлених позовних вимог. Крім того, позивачкою свідомо не було надано суду виписку з іншого банківського рахунку, на який відповідач фактично здійснював та продовжує здійснювати перерахування грошових коштів на утримання дитини після виїзду позивачки разом із дитиною до України. Той факт, що позивачка не відобразила надходження від відповідача у розмірі 9450 грн. та 8000 грн. у поданих до суду матеріалах, свідчить про намагання приховати реальну фактичну участь відповідача у матеріальному забезпеченні дитини.
На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків: 
Судом встановлено, що сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 13 січня 2026 року проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження № НОМЕР_1 /00/АU/2024/841293, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану столичного міста Варшава, з перекладом (а.с. 5-8, 171-175), актом № 57 про проживання (а.с. 9, 176) та визнано сторонами.
Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_3 , є працездатним, з 23 вересня 2024 року працює бригадиром на невизначений термін у ТОВ "SG TECHNOLOGIES" та отримує середньомісячну заробітну плату у розмірі 9334,14 злотих, з яких не обтяжені судовими або адміністративними провадженнями 6653,19 злотих, що підтверджується довідкою про працевлаштування та заробітну плату № 35/2026 від 07 квітня 2026 року з перекладом (а.с. 207-208).
Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.
Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що звернення позивача з позовом для вирішення питання про стягнення аліментів у судовому порядку жодним чином не порушує права відповідача, розмір аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, заявлений у позовних вимогах, є поміркованим та обгрунтованим, оскільки він повинен бути достатнім для забезпечення потреб дитини, тож позовні вимоги є законними та такими, що у повній мірі відповідають правам та інтересам малолітньої дитини.
Суд не приймає посилання сторони відповідача на те, що останній має на утриманні повнолітню дочку, яка продовжує навчання, оскільки ним не надано ані рішення суду, на підставі якого проводиться таке стягнення, ані документів, що свідчать про наявність виконавчого провадження, а добровільна допомога повнолітній дочці не може бути підставою для встановлення розміру аліментів на малолітню дитину нижче за належний рівень.
Суд не приймає посилання твердження відповідача про необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на підставі того останній має мінливий та нестабільний дохід, оскільки він офіційно працевлаштований і визначення розміру аліментів у вигляді частки від доходу саме є формою захисту інтересів дитини від інфляційних процесів та змін валютних курсів, 
Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви
Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, з урахуванням найкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову, тобто з 24 березня 2026 року, та до повноліття дитини.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. 
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати у справі.
Керуючись ст.ст. 3, 12, 76, 78, 141, 247, 263-265, 274, 279, 354, 430 ЦПК України, суд –

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) про стягнення аліментів на утримання дитини – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто з 24 березня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття. 
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок на користь держави.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України, рішення в частині суми місячного платежу допустити до негайного виконання. 
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя       К.Л. Шендрик