ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Панікар І.В.

03 червня 2026 року	Львів	Справа № 300/1105/26 пров. № А/857/20256/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.
суддів: Запотічний І.І., Хобор Р.Б.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного Управління ДПС в Івано-Франківській області на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року у справі № 300/1105/26 за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
27.02.2026р. позивач, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 1 356 692,69 грн.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2026р. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному ст.262 КАС України.
06.03.2026р. позивача подав клопотання про зупинення провадження у справі, № 300/1105/26 до завершення касаційного розгляду у Верховному Суді справи № 300/371/25 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування ППР.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.03.2026р. клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі - задоволено.
Суд першої інстанції зупинив провадження у справі № 300/1105/26 до набрання законної сили постановою Верховного Суду в межах розгляду справи № 300/371/25. 
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління ДПС в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, Ухвалу Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 17.03.2026р. скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).
Підстави та порядок зупинення провадження в адміністративній справі визначені ст.236 КАС України, якою передбачені як підстави обов`язкового зупинення провадження у справі, так і випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження у справі. Передбачений ст.236 КАС України перелік підстав для зупинення провадження у справі є вичерпним.
п.3 ч.1 ст. 236 КАС України встановлює, що суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Вказана норма містить також застереження, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Верховний Суд України в постанові від 07.10.2015р. (справа №6-1367цс15) зазначив, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Питання застосування п.3 ч.1 ст.236 КАС України вже було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом (зокрема, але не виключно, постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2023 у справі №990/22/23, від 16.02.2022р. у справі №9901/43/21, постанови Верховного Суду від 04.05.2023р. у справі № 640/23621/19, від 16.09.202р.1 у справі № 160/7139/20, від 13.05.2021р. у справі №813/2760/18), за наслідками розгляду якого було сформовано усталений підхід, що для вирішення питання про зупинення провадження у справі адміністративний суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:
- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається адміністративним судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства;
- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.
Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої полягає в тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Таким чином, у клопотанні про зупинення провадження у справі заявник повинен надати чітке обґрунтування, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.
Із змісту інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень чітко видно, що Верховний Суд 08.01.2026р. відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року по справі № 300/371/25.
ст.255 КАС України вказано, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
ч.1 ст. 325 КАС України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Аналіз наведених норм свідчить, що підставою для зупинення провадження у справі не може бути касаційне оскарження судового рішення у справі № 300/371/25, оскільки це рішення вже набрало законної сили.
Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 03.05.2018р. у справі №752/9802/17.
Колегія суддів звертає увагу, що предметом спору у справі № 300/371/25 є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень “Р” від 22.11.2024р. № 026704/2407, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 565460,36 грн.; податкове повідомлення-рішення форми “Р” від 22.11.2024р. № 026705/2407, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем- військовий збір на загальну суму 9412,52 грн.; податкове повідомлення-рішення форми “ПС” від 22.11.2024 № 026703/2407, яким застосовано штраф в розмірі 1020 грн. за незабезпечення зберігання первинних документів, а також інших документів з питань обчислення і сплати належних сум податків; податкове повідомлення-рішення форми “ПС” від 22.11.2024р. № 026706/2407, яким застосовано штраф в розмірі 680 грн. за несвоєчасне подання декларації про майновий стан та доходи за 2018-2019 роки; податкове повідомлення-рішення форми “ПС” від 22.11.2024р. № 026702/2407, яким застосовано штраф в розмірі 340 грн. за неподання повідомлень за формою 20 ОПП; податкове повідомлення-рішення форми “ПН” від 22.11.2024р. № 026743/2407, яким застосовано штраф в розмірі 181256 грн. за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних;- податкове повідомлення-рішення форми “Р” від 22.11.2024р. № 026741/2407, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на додану вартість на загальну суму 453140,00 грн.; рішення від 22.11.2024р № 026712/2407, яким застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несплату єдиного внеску на загальну суму 3401,42 грн.
Водночас, за змістом позовної заяви у справі № 300/1105/26 позивач вказав, що згідно довідкою про борг за платежами заборгованість, що підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку становить 1 356 692,69 грн, по:
-податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування становить 609 328,48 грн., а саме: основний платіж у сумі 453 105,09 грн. відповідно до: податкової декларації про майновий стан і доходи від 16.02.2025р. № 9337170761 за податковий період 2019 рік у сумі 851,40 грн., у зв`язку з часткового погашення, сума до стягнення становить 736,80 грн.; податкового повідомлення-рішення № 026704/2407 від 22.11.2024р., що винесене на підставі акта № 18444/09-19-24-07/33580004074 від 14.10.2024р. на суму 452 368,29 грн;
-штрафна санкція у сумі 113 772,07 грн., відповідно до: податкового повідомлення-рішення № 026704/2407 від 22.11.2024., що винесене на підставі акта № 18444/09-19-24-07/33580004074 від 14.10.2024р. на суму 113 092,07 грн.; податкового повідомлення-рішення № 026706/2407 від 22.11.2024р., що винесене на підставі акта № 18444/09-19-24-07/3350004074 від 14.10.2024р. на суму 680,00 грн;
-пеня у сумі 42 451,32 грн. - нараховано згідно ст.129 Податкового кодексу України з урахуванням вимог Закону України щодо періоду поширення короновірусної хвороби;
-військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, становить 50 707,32 грн., а саме: основний платіж у сумі 37 766,50 грн. відповідно до: податкової декларації про майновий стан і доходи від 16.02.2025р. №9312518983 за податковий період 2018 рік у сумі 45,45 грн.; податкової декларації про майновий стан і доходи від 16.02.2025р. № 9337170761 за податковий період 2019 рік у сумі 70,95 грн.; податкового повідомлення-рішення № 026705/2407 від 22.11.2024р., що винесене на підставі акта № 18444/09-19-24-07/33580004074 від 14.10.2024р. на суму 37 650,10 грн;
-штрафна санкція у сумі 9412,52грн. відповідно до: податкового повідомлення-рішення № 026705/2407 від 22.13.2024р., що винесене на підставі акта № 18444/09-19-24-07/33580004074 від 14.10.2024р. на суму 9 412,52 грн;
-пеня у сумі 3 528,30 грн. - нараховано згідно ст.129 Податкового кодексу України з урахуванням вимог Закону України щодо періоду поширення короновірусної хвороби;
-адміністративні штрафи та інші санкції, становить 1360,00 грн., а саме: штрафна санкція у сумі 1360 грн, відповідно до: податкового повідомлення-рішення №026702/2407 від 22.11.2024р., що винесене на підставі акта №18444/09-19-24-07/3351 суму 340 грн; податкового повідомлення-рішення № 026703/2407 від 22.11.2024р., що винесене на підставі акта № 18444/09-19-24-07/33580004074 на суму 1020,00 грн.;
-податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) становить 695 296,89 грн., а саме:
-основний платіж у сумі 362512,00 грн., відповідно до: податкового повідомлення-рішення №026741/2407 від 22.11.2024р., що винесене на підставі акта № 18444/09-19-24-07/33 80004074 від 14.10.2024грн. на суму 362 512,00 грн.;
-штрафна санкція у сумі 271 884,00 грн., відповідно до: податкового повідомлення-рішення № 026743/2407 від 22.11.2024р., що винесене на підставі акта №18444/09-19-24-07/3350004074 від 14.10.2024р. на суму 181250,00 грн; податкового повідомлення-рішення № 026741/2407 від 22.11.2024, що винесене на підставі акта №18444/09-19-24-07/33580004074 від 14.10.2024 на суму 90 628,00 грн.;
-пеня у сумі 60 900,89 грн. - нараховано згідно ст.129 Податкового кодексу України з урахуванням вимог Закону України щодо короновірусної хвороби.
З урахуванням предмету спору у адміністративній справі № 300/1105/26 суд першої інстанції дійшов висновків, що розгляд справи об`єктивно неможливий до вирішення справи № 300/371/25, тому зупинив провадження у справі № 300/1105/26 до набрання законної сили рішенням у справі №№ 300/371/25.
Суд дійшов висновку про те, що обставини та факти, які підлягають встановленню у справі №№ 300/371/25, є істотними, пов`язаними та такими, що мають значення для розгляду Івано – Франківським окружним адміністративним судом справи №300/1105/26.
У даному випадку наявність взаємозв`язку між справами № 300/371/25 та №300/1105/26, що обумовлює неможливість розгляду останньої до остаточного вирішення першої, зокрема, предметом спору у справі № 300/371/25 є правомірність винесення податкових повідомлень-рішень від 22.11.2024р., якими позивачу визначено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, податку на додану вартість, а також застосовано штрафні санкції та нараховано пеню. Саме ці податкові повідомлення-рішення є підставою для формування відповідних сум грошових зобов`язань та виникнення податкового боргу.
Таким чином, між вказаними справами існує прямий причинно-наслідковий зв`язок: правомірність стягнення податкового боргу безпосередньо залежить від правомірності податкових повідомлень-рішень, якими цей борг сформовано. Вирішення спору щодо законності податкових повідомлень-рішень у справі № 300/371/25 матиме безпосередній вплив на можливість та обсяг подальшого стягнення податкового боргу у справі №300/1105/26.
Отже, навіть з урахуванням того, що на рішення у справі № 300/371/25 могло набрати законної сили, саме вирішення спору щодо правомірності податкових повідомлень-рішень визначає правову природу та розмір податкового боргу, що заявлений до стягнення. Саме тому результати розгляду справи № 300/371/25 мають визначальне значення для правильного вирішення питання щодо стягнення податкового боргу, що й обумовлює взаємопов`язаність цих справ та необхідність врахування результатів розгляду спору щодо податкових повідомлень-рішень.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином умотивував своє рішення, а викладені в ньому висновки узгоджуються з вимогами статті 236 КАС України.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновків, що судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, та постановлено обгрунтовано ухвалу про зупинення провадження у справі.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного Управління ДПС в Івано-Франківській області – залишити без задоволення, а Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року у справі № 300/1105/26- без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. Б. Хобор