Справа № 490/7176/24
н\п 2/490/193/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва в складі:
головуючого судді Шолох Л.М.,
за участю секретаря Шведюк Д.О.,
за участі представника позивача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про визнання договору недійсним, - 
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2024 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до АТ «Сенс Банк», третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , в якому просить визнати недійсним іпотечний договір від 14 серпня 2007 року, укладений між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Марченко О.М. та зареєстрований в реєстрі №1332.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що їй не було відомо, що її чоловік ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , яке є спільним майном подружжя, без її згоди та відома. Нотаріальної згоди на це позивач не надавала.
Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 18 серпня 2024 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі.
Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість. 
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
У судове засідання з`явився представник позивача Сорочан Є.В., який позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі, вказуючи, що договір іпотеки було укладено без дозволу позивача на розпорядження майном. Представник відповідача до суду не з`явився, з невідомих суду причин. 
Враховуючи відсутність заперечень представника позивача щодо розгляду справи за відсутності представника відповідача, який не з`явився, наявність відзиву на позову, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, який не з`явився.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.
Між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» 14 серпня 2007 року укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 641457-К457, відповідно до пункту 1.1. цього договору кредитом зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. 
Згідно із п. 1.1.1 надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами зі сплатою 14,5 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку 1 до цього Договору, що є невід`ємною складовою частиною цього договору, в межах максимального ліміту заборгованості до 757 500,00 грн.
В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпечення іпотекою вимог, кредитор укладає в день укладення цього договору з майновим поручителем, ОСОБА_3 іпотечний договір, за умовами якого майновий поручитель передає кредитору в іпотеку нежитлове приміщення загальною площею 194,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 заставною вартістю 1 530 100,00 грн за офіційним курсом встановленим Національним банком України на день укладення договору (100 дол. США=505,00 дол. США, становить 302 990,10 дол. США 10 центів). Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою – реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона. Також в день укладення цього договору з позивальником та майновим поручителем ОСОБА_3 укладається договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за невиконання позичальником своїх обов`язків за цим договором у повному обсязі і відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник (пункт 1.3 договору відновлювальної кредитної лінії). 
Цього ж дня 14 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 641/К457-К457 від 14 серпня 2007 року між іпотекодержателем та позичальником нежитлові приміщення офісу, познач. На плані за літ. А-2 загальною площею 194, 6 кв.м. за адресою у АДРЕСА_1 заставною вартістю 1 530 100,00 грн. (302 990,10 дол. США).
Надалі ОСОБА_2 дала згоду своєму чоловік ОСОБА_3 на укладення договору про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Марченко О.М. від 14 серпня 2007 року за № 1332, укладеного між її чоловіком та ПАТ «Укрсоцбанк» (що є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»). Ця згода нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Марченко О.М. та зареєстровано в реєстрі за №539.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній станом на серпень 2007 року (далі- Закон), іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Законодавство України про іпотеку базується на Конституції України ( 254к/96-ВР ) і складається з Цивільного кодексу України ( 435-15 ), Господарського кодексу України ( 436-15 ), Земельного кодексу України ( 2768-14 ), цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України (стаття 2 Закону).
Згідно із статтею 3 Закону іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. 
Частина друга статті 6 Закону визначає, що майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. 
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Частина перша статті 70 Закону визначає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
З наявних у справі доказів слідує, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено 18 січня 1975 року. Право власності на нежитлові приміщення ОСОБА_3 отримав відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2006 року, яким встановлено, що це нерухоме майно було ним переобладнано. 
Зі змісту договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 14 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 15 квітня 2011 року слідує, що вона надавала згоду та не заперечувала на укладення оскаржуваного у цій справі іпотечного договору. За таких обставин, суд критично оцінює доводи позивача про те, що вона була проти укладення іпотечного договору, а такий договір було укладено всупереч її волі.
Отже у 2007 та 2011 роках позивач ОСОБА_2 надала свою згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_3 іпотечного договору, тоді як у серпні 2024 року, після відкриття провадження у справі № 490/769/24 за позовом АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, що розглядається посилаючись на відсутність її згоди на укладення спірного іпотечного договору. 
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
У праві України зазначена доктрина проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення (див. постанову Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі №3-59гс14). Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом.
Застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) є засобом для недопущення недійсності оспорюваного правочину всупереч принципу добросовісності, а не підставою для визнання його недійсним (постанова КЦС ВС від 30 липня 2020 року у справі № 357/7734/18).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку має місце суперечлива поведінка позивача ОСОБА_2 щодо дійсності іпотечного договору від 14 серпня 2007 року. Наведені у позовній заяві доводи, а саме те, що вона не надавала нотаріально посвідченої згоди та заперечувала проти укладення оскаржуваного іпотечного договору, є необґрунтованим та у даному випадку не можуть бути підставою для визнання іпотечного договору від 14 серпня 2007 року недійсним.
Також слід зазначити, що статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовн давність становить три роки.
Позивач про укладення іпотечного договору її чоловіком ОСОБА_3 достеменно була обізнана ще у серпні 2007 року, тоді як із цим позовом звернулася до суду лише у серпні 2024 року, тобто через 17 (сімнадцять) років. За такого, позивачем пропущено також і строк звернення до суду із цим позовом.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та про необхідність відмовити у його задоволенні.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати відносяться на позивача.
Керуючись статтями 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про визнання договору недійсним – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя           Л.М. Шолох