Єдиний унікальний номер судової справи: 490/3809/24
Номер провадження: 22-з/812/74/26 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,
із секретарем судового засідання – Чистою В.В.,
за участю: ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс», подану в його інтересах адвокатом Дударенко Анною Михайлівною про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» (надалі – ТОВ «Гелексі Фінанс») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та штрафу,
в с т а н о в и л а:

У травні 2024 року ТОВ «Гелексі Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 93355,02 грн та судові витрати.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2026 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» заборгованість за Договором № 06-04-23-01-Ю надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 06 квітня 2023 року у сумі 93355,02 грн з яких: 31942,45 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1412,57 грн - заборгованість за процентами; 60 000 грн - штраф за Договором застави транспортного засобу від 06 квітня 2023 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» 3028,00 грн судового збору та 6000 грн витрат на правову допомогу.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким зменшити суму стягнення до 14 150,33 грн, а в іншій частині позовних вимог відмовити.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 червня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2026 року змінено. Позов ТОВ «Гелексі Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та штрафу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» заборгованість за Договором № 06-04-23-01-Ю надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 06 квітня 2023 року у сумі 33 355,02 грн, з яких: 31 942,45 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1412,57 грн - заборгованість за процентами. Стягнуто з ТОВ «Гелексі Фінанс» на користь ОСОБА_1 702,45 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.
17 червня 2026 року, адвокат Дударенко А.М., діючи в інтересах ТОВ «Гелексі Фінанс» подала через систему «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу під час апеляційного розгляду у розмірі 11 360 грн.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 22 червня 2026 року розгляд заяви ТОВ «Гелексі Фінанс» про ухвалення додаткового рішення призначено на 01 липня 2026 року о 09-05 год.
25 червня 2026 року від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, в якій він просив відмовити у задоволенні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 360 грн
У судове засідання представник позивача не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.
Заслухавши суддю-доповідача, Петрова С.П., дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що наявні підстави для ухвалення додаткового рішення у даній справі з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Адвокат Дударенко А.М., діючи в інтересах ТОВ «Гелексі Фінанс», в своїй заяві про ухвалення додаткового рішення просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» судові витрати на професійну правничу допомогу під час апеляційного розгляду у розмірі 11 360 грн.
Перевіривши доводи щодо вирішення питання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 754/14704/19-ц (провадження № 61-15221св20).
Згідно положень частини першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподіл судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що представник ТОВ «Гелексі Фінанс» - адвокат Дударенко А.М. у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заявляла про те, що ТОВ «Гелексі Фінанс» очікує понести витрати в орієнтовному розмірі 25 000 грн на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та подала попередній розрахунок таких витрат.
Також адвокат Дударенко А.М. зазначила, що докази, які підтверджують понесені стороно витрати на правничу допомогу (договір про надання правової допомоги, перелік виконаних робіт), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги буде надано суду у встановлений ЦПК України строк.
17 червня 2026 року адвокат Дударенко А.М. звернулась до Миколаївського апеляційного суду із заявою про розподіл судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» витрати на правничу допомогу у розмірі 11 360 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції адвокатом Дударенко А.М. надано суду: копію договору № 55 про надання правничої допомоги від 02 червня 2024 року; копію актів приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) №4 від 19 травня 2026 року та № 5 від 17 червня 2026 року; платіжні інструкції №27958 від 20 травня 2026 року на суму 4000 грн та № 28594 від 17 червня 2026 року на суму 4000 грн.
З договору про надання правничої допомоги № 55 від 02 червня 2024 року вбачається, що він укладений між адвокатом Дударенко А.М. та ТОВ «Гелексі Фінанс» та за яким адвокат зобов`язується надавати правничу допомогу та здійснювати представництво інтересів ТОВ «Гелексі Фінанс» у цивільному спорі ТОВ «Гелексі Фінанс» з ОСОБА_1 в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.
Договором передбачено, що надання правової допомоги включає: розробку стратегії захисту та погодження її з Клієнтом; підготовка необхідних процесуальних документів, в т.ч. позовних заяв, відзивів, заяв, клопотань, скарг і таке інше; отримання копії рішення суду; апеляційне чи касаційне оскарження рішення суду необхідністю); Підготовка заяви про примусове виконання рішення суду та пред`явлення виконавчого листа до відповідного відділу державної виконавчої служби. 
Здійснення представництва інтересів Клієнта включає: здійснення захисту прав та законних інтересів Клієнта у відповідні органах, установах та організаціях, судових органів усіх юрисдикцій та усіх рівнів, відділах державної виконавчої служби.
Умови оплати встановлені розділом 4 Договору та передбачають, що оплата послуг Адвоката (гонорару) здійснюється Клієнтом самостійно, на поточний перерахування рахунок або внесення повної визначеної п.4.2 Договору грошової суми Адвоката, що зазначений у реквізитах.
Розмір плати за надані послуги (гонорар) за цим Договором визначається:
представництво в суді перша судова інстанція (вступ у справу, підготовка судових засіданнях) процесуальних документів, подача процесуальних документів, участь у - від 20 000 гривень з урахуванням категорії складності, а також витрати, що пов`язані із прибуттям до суду, що включає: 
юридичний супровід: усна консультація - 500 грн./година; письмова консультація - 1000 грн/година; 
розробка листів, скарг звернень, претензій, заяв з процесуальних питань і т.п. 1000 грн/година; 
розробка позовних заяв (у тому числі апеляційних, касаційних), заяв по суті справи - від 1000 грн/година до 2000 грн./година;
представництво інтересів в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, установах організаціях різних форм власності, перед третіми особами - 1000 грн/година;
представництво інтересів у цивільній справі/участь представника у суді - від 3360 грн/засідання. У разі тривалості судового засідання понад 1,5 години розмір плати додатково узгоджується сторонами;
клієнт відшкодовує витрати на відрядження, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб адвоката (добові витрати), понесені у зв`язку з таким відрядженням у межах території України - 650 грн/за кожен календарний день такого відрядження. 
Додатково клієнт компенсує витрати пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту у судове засідання та за наймання житла адвокатом, розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом (пункт 4.2 розділу 4). 
Сторони мають право попередньо визначити розмір плати за послуги (гонорар), що будуть надані у майбутньому. Клієнт має право здійснити попередню оплату таких послуг, якщо розмір плати сторонами погоджено (пункт 4.3)
Сторони мають право переглянути розмір плати за надані послуги, уклавши додаткову угоду до цього Договору. У разі недосягнення згоди по зміні розміру плати, сторони мають розірвати Договір (пункт 4.4).
Також, до заяви додано два Акти приймання - передачі виконаних робіт (надання послуг) № 4 від 19 травня 2026 року та № 5 від 17 червня 2026 року.
Відповідно до Акту приймання - передачі виконаних робіт (надання послуг) № 4 від 19 травня 2026 року адвокатом Дударенко А.М. надано, а ТОВ «Гелексі Фінанс» прийнято наступні послуги:
- ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги ОСОБА_1 у цивільній справі № 490/3809/24 за позовною заявою ТОВ «Гелексі Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором;
- підготовка та направлення відзиву ТОВ «Гелексі Фінанс» на апеляційну скаргу відповідача до Миколаївського апеляційного суду (4 години, вартість послуги: розробка та подання заяв по суті справи - 2000,00 грн./година).
Сторони, згідно визначеного Договором про надання правової допомоги № 55 від 02 червня 2024 року розміру погодинної плати за послуги, погоджуються, що вартість наданих послуг складає 8 000 (вісім тисяч) гривень, 00 коп без ПДВ.
Згідно Акту приймання - передачі виконаних робіт (надання послуг) № 5 від 17 червня 2026 року адвокатом Дударенко А.М. надано, а ТОВ «Гелексі Фінанс» прийнято наступні послуги:
- представництво інтересів Клієнта у цивільній справі № 490/3809/24, що розглядається Миколаївським апеляційним судом;
- участь 17 червня 2026 року о 09 год, 05 х представника позивача у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду (до 1,5 годин, представництво інтересів у цивільній справі, участь представника у судовому засіданні, вартість послуги: 3360,00 грн/засідання); 
Сторони, згідно визначеного Договором про надання правової допомоги № 55 від «02» червня 2024 року розміру погодинної плати за послуги, погоджуються, що вартість наданих послуг складає 3 360 гривень, 00 коп без ПДВ.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19).
Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 910/7032/17.
Схожа позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 910/13060/21, у якій вказано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання сторін від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів юридичних осіб.
Відтак, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції виходить з того, що ЄСПЛ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині четвертій статті 137 ЦПК України так і у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.
Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Отже, здійснивши правовий аналіз норм статей 137, 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21та постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.
При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.
До подібного правового висновку дійшов й Верховний Суд у постанові від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21.
Згідно статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
За наслідком розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційним судом було змінено рішення суду першої інстанції в частині стягнутої заборгованості та відповідно позов було задоволено на 35,7 %.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката.
Водночас у постанові від 25 липня 2023 року (справа № 340/4492/22, провадження №К/990/12857/23) Верховний Суд сформулював правову позицію, за змістом якої наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення виключно для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу, однак не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.
В обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу, який представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 , зокрема зазначено про участь 17 червня 2026 року о 09 год, 05 х представника позивача у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду (до 1,5 годин, представництво інтересів у цивільній справі, участь представника у судовому засіданні, вартість послуги: 3360,00 грн/засідання).
Однак, як убачається з протоколу судового засідання, судове засідання у даній справі 17 червня 2026 року тривало 40 хвилин, а відтак заявлений розмір 3360 грн не відповідає тривалості судового засіданні.
Натомість враховуючи вартість часу за участь адвоката в судовому засіданні, що угоджена сторонами, справедливим буде розмір 1493,33 грн ( 3360 : 90 хв х 40 хв).
Що стосується заявленої вимоги у розмірі 8000 грн за ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги ОСОБА_1 , підготовку та направлення відзиву ТОВ «Гелексі Фінанс» на апеляційну скаргу відповідача до Миколаївського апеляційного суду (4 години, вартість послуги: розробка та подання заяв по суті справи - 2000,00 грн/година), колегія суддів вважає такий розмір значно завищеним та таким, що не відповідає реальності наданих послуг.
Зокрема, колегія суддів враховує сталість та незмінність правової позиції позивача, яка ним була викладена як у позовній заяві, у відповіді на відзив у суді першої інстанції та і у відзиві на апеляційну скаргу в суді апеляційної інстанції. 
Отже, враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, часткове задоволення апеляційної скарги та як наслідок задоволення позову на 35,7 %, вимоги розумності і справедливості, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 270, 367, 381-382 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс», подану в його інтересах адвокатом Дударенко Анною Михайлівною про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова 

О.О. Ямкова

Повний текст складено 01 липня 2026 року.