Справа № 560/2163/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

12 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить:
1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо застосування з 20.03.2024 зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 з 63955,76 грн до 34111,22 грн.
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести ОСОБА_1 з 20.03.2024 перерахунок та виплату пенсії призначеної відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 63955,76 грн без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.11.2024 у справі № 560/15040/24 зобов`язано відповідача здійснити з 20.03.2024 перерахунок та виплату позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром. На виконання вказаного судового рішення відповідач провів перерахунок, за яким розмір пенсії позивача з 01.03.2024 (згідно з розрахунком від 28.02.2024 у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму) із надбавками склав 63 955,76 грн.
Однак надалі Головне управління ПФУ в Хмельницькій області протиправно зменшило розмір раніше призначеної та розрахованої пенсії до 34 111,22 грн. Своє рішення відповідач мотивував відсутністю підтвердження конкретних днів роботи та кількості відпрацьованих годин під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у населених пунктах зони відчуження.
Позивач неодноразово зверталася до відповідача із заявами, зокрема від 22.03.2025, 21.10.2025 та 21.11.2025, про виплату пенсії у належному розмірі - 63 955,76 грн без обмеження максимальним розміром, проте листами від 17.09.2025, 03.11.2025 та 09.12.2025 їй було відмовлено з посиланням на відсутність підстав.
Позивач вважає такі дії відповідача щодо зменшення розміру її пенсії протиправними, такими, що порушують її конституційні права на соціальний захист та законні інтереси як особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Ухвалою від 16.02.2026 суддя залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху. Надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом в частині вимог за період з 20.03.2024 по 09.08.2025 та доказів поважності причин його пропуску, або уточненої позовної заяви із позовними вимогами в межах шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом (з 10.08.2025).
Ухвалою від 25.02.2026 суд відмовив у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог за період з 20.03.2024 по 09.08.2025. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 20.03.2024 по 09.08.2025 повернув позивачеві.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні) з такими позовними вимогами:
1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо застосування зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 з 63955,76 грн до 34111,22 грн.
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести ОСОБА_1 з 10.08.2025 перерахунок та виплату пенсії призначеної відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 63955,76 грн без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням виплачених сум.
Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, правом на подання відзиву на адміністративний позов у наданий йому ухвалою строк не скористався, жодних документів до суду не подав.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач, ОСОБА_1 , є пенсіонеркою, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію на підставі статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року у справі № 560/15040/24, яке набрало законної сили 17.03.2025 року, Головне управління ПФУ в Хмельницькій області було зобов`язано здійснити з 20.03.2024 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимальним розміром.
Згідно з розрахунком від 28.02.2024 року, проведеним у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму, розмір пенсії позивача з надбавками з 01.03.2024 року склав 63 955,76 грн. Фактично виплата здійснювалася у розмірі 23610,00 грн через обмеження десятьма прожитковими мінімумами.
На виконання судового рішення у справі № 560/15040/24 відповідач здійснив перерахунок пенсії, однак призначив до виплати суму в розмірі 34 111,22 грн.
Листом від 17.09.2025 року № 11845-10787/П-03/8-2000/25 Головне управління ПФУ в Хмельницькій області повідомило позивача, що пенсію встановлено в розмірі 34 111,22 грн через непідтвердження конкретних днів роботи та кількості відпрацьованих годин ОСОБА_2 у населених пунктах зони відчуження ( АДРЕСА_1 ) під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
22.03.2025 року, 21.10.2025 року та 21.11.2025 року позивач зверталася до Головного управління ПФУ в Хмельницькій області із заявами про здійснення перерахунку та виплати пенсії у розмірі 63 955,76 грн без обмеження максимальним розміром відповідно до рішення суду від 15.11.2024 року.
Листами Головного управління ПФУ в Хмельницькій області від 17.09.2025 року № 11845-10787/П-03/8-2000/25, від 03.11.2025 року № 14787-13804/П-02/8-2200/25 та від 09.12.2025 року № 17335-16229/П-02/8-2200/25 позивачу було відмовлено у задоволенні її заяв та повідомлено про відсутність підстав для проведення перерахунку і виплати пенсії в розмірі 63 955,76 грн.
Зокрема, лист Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.09.2025 року № 11845-10787/П-03/8-2000/25, адресований ОСОБА_1 , зводиться до такого.
Пенсійний орган вказав, що при перевірці електронної пенсійної справи розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника обчислювався із заробітної плати ОСОБА_2 за період роботи з 09.05.1986 по 14.05.1986 року в зоні відчуження (с. Черевач, с. Копачі, с. Ладижичі) загальною тривалістю 54 години на підставі довідки Кам`янець-Подільської міської лікарні від 24.10.2002 № 1113 та рішення Кам`янець-Подільського міського суду від 10.09.2002 року.
Відповідач зауважив, що згідно з наказом по лікарні № 123 від 08.05.1986 року, ОСОБА_2 був відряджений до Іванківського району Київської області, проте населені пункти цього району не відносяться до зони відчуження відповідно до Переліку, затвердженого постановою КМУ від 23.07.1991 № 106. Пенсійний орган наголосив, що первинні документи (посвідчення відрядженого, шляхові листи, табелі обліку робочого часу) у справі відсутні, а акти зустрічних перевірок від 01.04.2002 та від 25.10.2012 № 136 не підтверджують конкретні дні роботи та кількість відпрацьованих годин у вказаних селах. Через це орган ПФУ визнав підстави для обчислення пенсії із заробітної плати за роботу в зоні відчуження відсутніми.
Орган ПФУ здійснив перерахунок пенсії з 20.03.2024 року, за яким:
Заробітна плата годувальника за період роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС врахована в сумі 236,70 крб (із застосуванням індивідуального коефіцієнта обчислення 9,53631).
Розрахунковий розмір пенсії з урахуванням індексацій склав 32 611,22 грн.
Після проведення подальших перерахунків (відповідно до ст. 42 Закону № 1058-IV та постанов КМУ щодо індексації), розмір пенсії позивача станом на 01.01.2025 року визначено в сумі 27 254,77 грн, з 01.03.2025 року - 34 111,22 грн, а з 01.08.2025 року виплата призначена та здійснюється в розмірі 27 704,77 грн.
Орган ПФУ зазначив, що відповідно до ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» № 405-IX та Постанови КМУ від 03.01.2025 № 1, у період дії воєнного стану пенсії, які перевищують 10 розмірів прожиткового мінімуму, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення. З урахуванням цих норм, розмір пенсії до виплати з 01.01.2025 року було обмежено сумою 27 254,77 грн, а з 01.03.2025 року - сумою 27 704,77 грн.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.12.2025 року № 17335-16229/П-02/8-2200/25, адресованим ОСОБА_1 , пенсійний орган повідомив, зокрема, про те, що з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 року № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», розмір пенсії позивача до виплати з 01.01.2025 року складав 27 254,77 грн, а з 01.03.2025 року - 27 704,77 грн.
Вважаючи дії відповідача щодо обмеження розміру пенсії протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд враховує таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ).
За змістом статті 1 Закон №796-ХІІ, цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Згідно статті 49 Закону №796-ХІІ, пенсії особам, віднесеним, до категорій, 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. (ст.50 Закону №796-ХІІ).
Пенсійне забезпечення осіб, які віднесені до І категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано положеннями статті 54 Закону № 796-XII, яка неодноразово зазнавала змін.
Відповідно до статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону №230/96-ВР пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.
Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (№1788 - XII).
В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:
по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;
по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;
по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;
дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.
Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.
Частиною першою статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення пенсійної системи" (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 01.10.2011, встановлено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Крім цього, згідно з пунктом 6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №3668-VI частину 3 статті 67 Закону №796-XII викладено в такій редакції:
"Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність".
Рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024 № 2-р (II)/2024 у справі щодо гарантованого рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII зі змінами.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2-р (II)/2024 вищезазначені приписи втратили чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Конституційний Суд України у Рішенні від 03 квітня 2024 року № 4-р(І)/2024 дійшов висновку, що пенсія за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначається особам виходячи з імперативних вимог Конституції України як особлива форма відшкодування завданої їм шкоди та є такою, що не може бути скасованою чи зменшеною, поставленою в залежність від наявних фінансових ресурсів чи будь-яких інших обставин. Скасування, обмеження або зменшення пенсії для осіб з інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призведе до порушення сутнісного змісту конституційних засад, якими людське життя та здоров`я визнано найвищими соціальними цінностями.
Відповідно до статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" від 03.01.2025 № 1 (далі - Постанова №1), яка набрала чинності 03.01.2025 та застосовується з 01.01.2025.
Пунктом 1 Постанови №1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, Законів України Про державну службу, Про прокуратуру, Про статус народного депутата України, Про Національний банк України, Про Кабінет Міністрів України, Про дипломатичну службу, Про службу в органах місцевого самоврядування, Про судову експертизу, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів, Про наукову і науково-технічну діяльність, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 р. № 379/95-ВР Про затвердження Положення про помічника консультанта народного депутата України (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.
Для осіб, пенсії яким призначено (перераховано) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, та які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і в яких розмір пенсії, обчисленої відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, коефіцієнти застосовуються до відповідних сум перевищення пенсії, призначеної (перерахованої) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, понад суму пенсії, обчислену відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Пунктом 2 Постанови №1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році коефіцієнти, визначені пунктом 1 цієї постанови, не застосовуються до пенсій (пенсійних виплат) осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.
З такого правового регулювання слідує, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням встановлених коефіцієнтів до відповідних сум перевищення пенсії. При цьому такі коефіцієнти не застосовуються до осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.
Таким чином, положеннями статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 запроваджено тимчасове (на 2025 рік) застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії, тобто вказаними положеннями законодавства фактично встановлено інше (додаткове) регулювання відносин, відмінне від того, що встановлено Законами України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що в свою чергу суперечить приписам статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ, який є спеціальним у законодавчому регулюванні відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб.
Крім того, застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії згідно статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 призводить до обмеження конституційного права такої категорії осіб на належний соціальний захист, що передбачений спеціальним законом.
Суд зазначає, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо, застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону» (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права. Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону України «Про прокуратуру», а положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» вважати загальними нормами (lex generalis).
На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Водночас положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що "права делегування законодавчої функції парламентом іншому органу влади (у даному випадку Кабінету Міністрів України) Основним Законом України не передбачено. Таке делегування порушує вимоги Конституції України, згідно з якими органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6, частина друга статті 19 Основного Закону України).
Враховуючи зазначене, а також численні висновки Конституційного Суду України, суд вважає, що обмеження пенсії позивача шляхом застосування положень постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025 є протиправним, відповідно право позивача на належний розмір пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить сутність взятих на себе державою зобов`язань.
Для захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести з 10.08.2025 перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 , призначеної відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", без застосування обмежень пенсії максимальним розміром (застосування коефіцієнтів), встановлених Постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням виплачених сум.
Щодо доводів пенсійного органу про відсутність підстав для обчислення пенсії позивача із заробітної плати померлого годувальника за роботу в зоні відчуження, суд зазначає таке.
Позиція відповідача зводиться до того, що наказ по Кам`янець-Подільській міській лікарні №123 від 08.05.1986 року направив ОСОБА_2 до Іванківського району Київської області, населені пункти якого нібито не відносяться до зони відчуження згідно з Переліком, затвердженим постановою КМУ від 23.07.1991 №106, а наявні у пенсійній справі акти зустрічних перевірок від 01.04.2002 та від 25.10.2012 №136 не підтверджують конкретні дні роботи та кількість відпрацьованих годин у населених пунктах с. Черевач, с. Копачі, с. Ладижичі.
Суд вважає такі доводи відповідача помилковими з огляду на таке.
Пенсійний орган сам в листі від 17.09.2025 №11845-10787/П-03/8-2000/25 підтвердив, що підставою для первісного обчислення пенсії по втраті годувальника із заробітку за роботу в зоні відчуження слугували довідка Кам`янець-Подільської міської лікарні від 24.10.2002 №1113 та рішення Кам`янець-Подільського міського суду від 10.09.2002 року. Рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання всіма органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями та громадянами відповідно до статті 129-1 Конституції України та статті 14 КАС України. Орган ПФУ не мав процесуальних підстав для ревізії судового рішення у позасудовий спосіб шляхом відомчої переоцінки доказів, покладених в основу цього рішення.
Суд звертає увагу на те, що відповідач посилається на відсутність первинних документів - посвідчення відрядженого, шляхових листів, табелів обліку робочого часу. Однак відсутність таких документів зумовлена об`єктивними обставинами, характерними для масштабних подій 1986 року, і не може автоматично спростовувати факт участі особи у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили. Покладення на позивача, яка є пенсіонером та отримувачем пенсії по втраті годувальника, негативних наслідків неможливості підтвердження документів, що належали померлому годувальнику та зберігалися у відповідних установах, суперечить принципу справедливості та засадам верховенства права.
Крім того, аргумент відповідача щодо невідповідності Іванківського району Київської області переліку зони відчуження, затвердженому постановою КМУ від 23.07.1991 №106, не спростовує факту роботи ОСОБА_2 безпосередньо в населених пунктах с. Черевач, с. Копачі, с. Ладижичі, що відносяться до зони відчуження. Назва адміністративного утворення, до якого було оформлено відрядження за наказом роботодавця, не може нівелювати фактичне місце виконання робіт, встановлене в судовому порядку. Суд наголошує, що первинні документи 1986 року об`єктивно оформлювалися в умовах надзвичайної ситуації і не завжди відображали з картографічною точністю конкретні населені пункти, де безпосередньо проводилися ліквідаційні роботи.
Суд констатує, що проведений відповідачем у 2025 році перерахунок пенсії із заробітної плати годувальника у сумі лише 236,70 крб (із застосуванням індивідуального коефіцієнта 9,53631) фактично означає відмову від урахування заробітку за роботу в зоні відчуження, на який позивач мала підтверджене судовим рішенням право. Такий перерахунок суперечить судовому рішенню у справі №560/15040/24, яким Головне управління ПФУ в Хмельницькій області зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, але жодним чином не позбавлено права обчислювати пенсію із заробітку за зону відчуження, навпаки, саме такий порядок обчислення і становив підставу для досягнення розміру пенсії 63955,76 грн, що підтверджується розрахунком від 28.02.2024.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що органи пенсійного забезпечення не вправі переглядати раніше призначену пенсію в бік зменшення, посилаючись на обставини, які були відомі або могли бути відомі на момент її призначення, за відсутності нових юридично значущих фактів. У цій справі відповідач, посилаючись на ті самі документи (акти зустрічних перевірок 2002 та 2012 років), які існували ще до ухвалення рішення суду у справі №560/15040/24, намагається обґрунтувати зменшення вже призначеної та підтвердженої судом пенсії, що є юридично неприпустимим.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо обчислення пенсії позивача без заробітної плати годувальника за роботу в зоні відчуження, є протиправними.
Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на спосіб захисту, обраний позивачем у частині другої позовної вимоги.
Позивач просить зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії у твердо визначеному розмірі 63 955,76 грн, посилаючись на розрахунок від 28.02.2024 року.
Суд вважає таку вимогу такою, що не підлягає задоволенню в частині визначення конкретного розміру пенсії, виходячи з такого.
Відповідно до частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може зобов`язати відповідача вчинити певні дії. При цьому суд не може підміняти повноваження суб`єкта владних повноважень та самостійно визначати конкретну суму пенсії. 
Визначення розміру пенсії є результатом застосування відповідачем сукупності розрахункових механізмів, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідних постанов Кабінету Міністрів України щодо індексації та перерахунку пенсій. 
Тому, зобов`язання відповідача виплачувати пенсію у твердо визначеному судом розмірі означало б втручання суду у дискреційні повноваження пенсійного органу.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову у спосіб визначений судом.
Відповідно до Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору, тому підстав для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, немає.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо обчислення розміру пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 , призначеної відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», без урахування заробітної плати годувальника за роботу в зоні відчуження.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести ОСОБА_1 з 10.08.2025 перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника, призначеної відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із заробітної плати годувальника за роботу в зоні відчуження.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 з 10.08.2025 із застосуванням обмеження пенсії максимальним розміром (застосування коефіцієнтів), встановлених Постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 з 10.08.2025 нарахування та виплату пенсії без застосування обмежень пенсії максимальним розміром (застосування коефіцієнтів), встановлених Постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29005 , код ЄДРПОУ - 21318350) 	

Головуючий суддя 		В.К. Блонський