ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
14.05.2026	Справа № 910/2026/26	

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Усатенко І.В.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ»
до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) 
про стягнення 8 573,22 грн.

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ» (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі-відповідач) про стягнення вартості безпідставно отриманої (спожитої) електричної енергії у розмірі 8 573,22 грн.
Ухвалою суду від 04.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
13.03.2026 до суд від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову, з огляду на наступне:
- на виконання умов Договору № 493 від 05.12.2025, відповідач 24 грудня 2025 року перерахував на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 470 000, 00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 7353 від 23.12.2025, а тому договірне зобов`язання виконано в повному обсязі, у зв`язку із цим відсутні підстави для стягнення у розмірі 8 573,22 грн;
- відповідач наголошує на тому, що до спірних правовідносин не застосовуються ст.ст 1212, 1213 Цивільного кодексу України;
- на думку відповідача, відсутні підстави щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем не надано будь-яких документальних підтверджень оплати витрат на професійну правничу допомогу (платіжних доручень, актів виконаних робіт або наданих послуг).
19.03.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат.
27.03.2026 до суду від відповідача надійшли заперечення на клопотання позивача про стягнення судових витрат.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
08.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ» (Постачальник) та Головним об`єднаним електронно-комунікаційним вузлом Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (надалі - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України) (Споживач) було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 1.
Відповідно до п. 2.1 Договору, постачальник продає електричну енергію (код товару згідно Національного класифікатора ДК 021:2015: 09310000-5 - Електрична енергія) (надалі - Товар) Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2025, але в будь-якому разі до його повного виконання. Сторони дійшли спільної згоди, що умови Договору застосовуються до відносин між сторони, які виникли з 01.01.2025, відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України (п. 15.1 Договору).
Суд відзначає, що неможливо встановити ЕІС-код об`єкта (площадки вимірювання), який вказано у заявці-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток № 1 до договору № 1 від 08.01.2025 року), оскільки його приховано. Початок постачання з 01.01.2025р.
У комерційні пропозиції (додаток № 2 до договору № 1 від 08.01.2025 року) зазначено, що очікуваний обсяг постачання товару - 615 000,00 кВт*код; строк постачання товару - з 01.01.2025 по 31.12.2025 (включно).
На виконання умов Договору № 1 від 08.01.2025 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ» за період грудень 2025 року поставило ВЧ НОМЕР_1 НГ України електричну енергію у кількості 17 411,7640 кВт/год на загальну суму 209 198,79 грн, що підтверджується підписаним сторонами актом купівлі-продажу електричної енергії №698 від 23.12.2025 року. Вказаний акт підписаний без претензій та зауважень.
Надалі, 05.12.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ» (далі-постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (Споживач) було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 493 (надалі- Договір).
Відповідно до п. 2.1. Договору, за цим Договором Постачальник продає електричну енергію (код товару згідно Національного класифікатора ДК 021:2015: 09310000-5 - Електрична енергія) (надалі - Товар) Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Згідно з п. 2.3. Договору, очікуваний обсяг та строк постачання Товару визначається у Комерційній пропозиції, яка є Додатком 2 до цього Договору (далі Комерційна пропозиція). Очікуваний обсяг постачання Товару відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії' в оператора системи. Обсяги закупівлі Товару можуть бути змінені відповідно до умов Договору та ПРРЕЕ.
Згідно з п. 3.1. Договору, початком постачання Товару Споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є Додатком 1 до цього Договору.
Відповідно до п. 5.1. Договору, ціна Договору становить 770 000, 16 грн (сімсот сімдесят тисяч грн 16 коп), в тому числі ПДВ - 128 333,36 грн (сто двадцять вісім тисяч триста тридцять три грн 36 коп).
Згідно з п. 5.2. Договору, Споживач розраховується з Постачальником за Товар за цінами, що визначаються відповідно до Комерційної пропозиції.
Відповідно до п. 5.3. Договору, спосіб визначення ціни (тарифу) Товару зазначається в Комерційній пропозиції Постачальника.
Згідно з п. 5.4. Договору, ціна Товару має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни.
Ціна товару має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни (п. 5.5 Договору).
Згідно з п. 5.6. Договору, фактична ціна за одиницю поставленого Товару визначається щомісяця відповідно до затвердженої Додатком 2 «Комерційної пропозиція» формули після завершення розрахункового періоду. Погодження Сторонами результату розрахунку здійснюється у письмовій формі шляхом підписання Сторонами Актів купівлі-продажу електричної енергії. Ціна Товару вважається погодженою з моменту підписання обома Сторонами Акту купівлі продажу електричної енергії.
Відповідно до п. 5.11. Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.
Згідно з п. 5.12. Договору, розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються на поточний рахунок Постачальника зі спеціальним режимом використання (далі - спецрахунок). Спецрахунок Постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у тому числі у разі його зміни.
Відповідно до п. 5.13. Договору, оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок Постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за купований Товар відповідно до умов цього Договору. Оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена протягом 7 (семи) робочих днів з моменту його отримання Споживачем.
Факт надання послуг за Договором оформлюється актом постачання електричної енергії (далі-акт), який укладається за звітний період (-и) (п. 5.24 Договору).
Пунктом 5.29 Договору передбачено, що підписанням акту або його фактичним узгодженням, споживач підтверджує належне виконання постачальником своїх зобов`язань за Договором.
Цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2023, але в будь-якому разі до його повного виконання (п. 15.1 Договору).
Відповідно заявки-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток № 1 до договору № 493 від 05.12.2025 року) ЕІС-код об`єкта (площадки вимірювання) - 62Z7005211792864. Початок постачання з 05.12.2025 р.
У комерційні пропозиції (додаток № 2 до договору № 493 від 05.12.2025 року) зазначено, що очікуваний обсяг постачання товару - 64 185,00 кВт*код; строк постачання товару - з 05.12.2025 по 31.12.2025 (включно), ціна тарифу у грн. на момент укладення договору - 11,811254 1 кВт/год.
Як вбачається із комерційної пропозиції, постачальник по 15 число (включно) місяця, наступного за звітним (розрахунковим), оформлює рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію та Акт постачання електричної енергії, і в цей же строк надає їх Споживачу.
Оплата рахунка, акта постачання електричної енергії за фактично спожиту електричну енергію має бути здійснена Споживачем протягом 5-ти робочих днів від дня його отримання.
Рахунок на оплату електричної енергії та Акт постачання електричної енергії за грудень місяць Постачальник надає Споживачу до 27 грудня поточного року (включно).
За грудень місяць оплата електричної енергії здійснюється до 31 грудня.
Підтвердженням постачання Товару є узгоджений Акт постачання електричної енергії (купівлі-продажу) або інформація надана оператором, з яким Споживач уклав договір розподілу електричної енергії оператор.
05.12.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ» (Постачальник) та Військовою частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (Споживач) було укладено Додаткову угоду № 1 до договору № 493 від 05.12.2025 року (надалі - Додаткова угода).
Пунктом 1 Додаткової угоди Сторони дійшли згоди внести зміни в пункт 5.1. розділу 5 Договору, виклавши їх в новій редакції: « 5.1. Ціна Договору становить 470 000,00 (чотириста сімдесят тисяч грн 00 коп), в тому числі ПДВ - 78 333,33 грн (сімдесят вісім тисяч триста тридцять три грн 33 коп). Внести зміни в Додаток та викласти його у новій редакції : «Додаток № 2 - Комерційна пропозиція», що додається. У заяві-приєднанні, що є Додатком 1 до Договору, визначено, що початком постачання є 05.12.2025 року
Відповідно до Комерційної пропозиції в новій редакції, очікуваний обсяг постачання Товару становить 39 788, 23 кВТ*год. Строк постачання Товару - з 05.12.2025 по 31.12.2025 (включно).
23.12.2025 справи сторонами підписано акт купівлі-продажу електричної енергії № 698 за період грудень 2025 у кількості 39 118,4340 кВт/год на загальну суму 470 000,00 грн. Вказаний акт підписано без заперечень та зауважень.
Надалі, ВЧ НОМЕР_1 НГ України перерахувала на користь позивача грошові кошти в розмірі 470 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 7353 від 23.12.2025 року.
На підтвердження заявлених вимог, позивач долучив до матеріалів справи відомості, які надано ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ, про те, що ТОВ «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ» у грудні 2025 року було поставлено ВЧ НОМЕР_1 НГ України електричну енергію за EIC кодом 62Z7005211792864 в обсязі 56 531 кВт/год на точку комерційного обліку 62Z7005211792864 за вузлом обліку 7001023910 та 740 кВт/год на точку комерційного обліку 62Z3896755273589 за вузлом обліку 7001026361, що разом становить 57 271 кВт/год.
06.01.2026 ТОВ «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ» та ВЧ НОМЕР_1 НГ України підписано акт купівлі-продажу № 722 на підставі Договору №493 від 05.12.2025 щодо отриманої споживачем електричної енергії за період грудень 2025 р. у кількості 740,7905 кВт/год на загальну суму 8 573,22 грн. Вказаний акт підписано сторонами без заперечень та зауважень.
Позивачем виставлено рахунок на оплату № 2 від 06.01.2026 на загальну суму 8573,22 грн, однак відповідач не здійснив оплату вартості фактично поставленої та прийнятої електричної енергії у розмірі 8 573,22 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ» звернулось до суду із позовом про стягнення з відповідача вартості безпідставно отриманої (спожитої) електроенергії у розмірі 8 573,22 грн на підставі 1212, 1213 Цивільного кодексу України, з огляду на те, що 
- ТОВ «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ» поставлено, а ВЧ НОМЕР_1 НГ України прийнято та спожито електричну енергію обсягом 740,7905 кВт/год;
- Договір №493 від 05.12.2025 припинив дію, у зв`язку з цим електрична енергія обсягом 740,7905 кВт/год була поставлена поза межами договірних відносин;
- електрична енергія обсягом 740,7905 кВт/год безпідставно набута за рахунок ТОВ «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ»;
- наявні підстави для відшкодування її вартості в розмірі 8573,22 грн, оскільки неможливо повернути спожиту електричну енергію в натурі.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 493 від 05.12.2025 року в редакції додаткової угоди № 1 до від 05.12.2025.
Суд зазначає, що укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання.
Частинами 1 та 2 ст.714 Цивільного кодексу України передбачено, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до частин 1-2 статті 692 ЦК України, Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Як було встановлено судом вище та не спростовано сторонами, на виконання умов Договору №493 від 05.12.2025 року, між позивачем та відповідачем підписано акт купівлі-продажу електричної енергії № 698 від 23.12.2025 року за період грудень 2025 року в кількості 39 118,4340 кВт.год на суму 470 000,00 грн.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач виконав належним чином покладений на нього обов`язок щодо своєчасної оплати спожитої електричної енергії, що підтверджується платіжною інструкцією № 7353 від 23.12.2025 року на суму 470 000,00 грн.
У комерційні пропозиції (додаток № 2 до договору № 493 від 05.12.2025 року в редакції Додаткової угоди №1) зазначено, що строк постачання товару - з 05.12.2025 по 31.12.2025 (включно).
Судом встановлено, що ТОВ «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ» у грудні 2025 року поставило ВЧ НОМЕР_1 НГ України електричну енергію за ЕІС-кодом об`єкта (площадки вимірювання) 62Z7005211792864, але дві різні точки комерційного обліку, а саме: 62Z7005211792864 в обсязі 56 531 кВт/год та 62Z3896755273589 в обсязі 740 кВт/год.
Загальний розмір поставленої електричної енергії становить 57 271 кВт/год.
06.01.2026 ТОВ «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ» та ВЧ НОМЕР_1 НГ України підписано акт купівлі-продажу № 722 на підставі Договору №493 від 05.12.2025 щодо отриманої споживачем електричної енергії за період грудень 2025 р. у кількості 740,7905 кВт/год на загальну суму 8 573,22 грн.
Суд акцентує увагу на тому, що акт підписано сторонами без заперечень та зауважень щодо ціни поставленої електроенергії та її кількості, акт містить посилання на договір.
Згідно з п. 5.6. Договору, фактична ціна за одиницю поставленого Товару визначається щомісяця відповідно до затвердженої Додатком 2 «Комерційної пропозиція» формули після завершення розрахункового періоду. Погодження Сторонами результату розрахунку здійснюється у письмовій формі шляхом підписання Сторонами Актів купівлі-продажу електричної енергії. Ціна Товару вважається погодженою з моменту підписання обома Сторонами Акту купівлі продажу електричної енергії.
Факт надання послуг за Договором оформлюється актом постачання електричної енергії (далі-акт), який укладається за звітний період (-и) (п. 5.24 Договору).
Як вбачається із комерційна пропозиції, оплата рахунка, акта постачання електричної енергії за фактично спожиту електричну енергію має бути здійснена споживачем протягом 5-ти робочих днів від дня його отримання.
Позивачем виставлено рахунок на оплату № 2 від 06.01.2026 на загальну суму 8 573,22 грн.
Суд відзначає, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами обставин щодо фактично спожитої ним електричної енергії в обсязі 740 кВт/год.
Крім того, відповідач не заперечував факту підписання ВЧ НОМЕР_1 НГ України акту купівлі-продажу електричної енергії № 722 від 06.01.2026 за період грудень 2025 року в обсязі 740 кВт/год.
Тобто, враховуючи умови Договору та підписаний акт, споживач до 13.01.2026 (включно) мав здійснити на користь постачальника оплату за фактично спожиту електричну енергію за грудень 2025 року в розмірі 8 573,22 грн.
Разом з тим, станом на дату розгляду справи, у матеріалах справи відсутні докази перерахування споживачем коштів в розмірі 8 573,22 грн на спецрахунок постачальника.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач постилається на положення статей 1212, 1213 ЦК України та просить суд стягнути з споживача вартості безпідставно отриманої (спожитої) електричної енергії.
Пунктом 100 частини 1 статті Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що несанкціонований відбір електричної енергії - відбір електричної енергії за відсутності укладеного та діючого договору про постачання електричної енергії, відповідно до якого в установленому порядку здійснюється постачання електричної енергії споживачу у розрахунковому періоді, або за наявності попередження про припинення постачання електричної енергії, наданого споживачу після дати, зазначеної в такому попередженні (за умови що такі заходи не припинені за рішенням суду), або у разі самовільного підключення до електричних мереж оператора системи передачі або оператора системи розподілу поза розрахунковим засобом комерційного обліку споживача.
У разі здійснення споживачем несанкціонованого відбору електричної енергії такий споживач зобов`язаний відшкодувати оператору системи передачі або оператору системи розподілу вартість спожитої ним електричної енергії. Порядок розрахунку вартості електричної енергії, спожитої за час несанкціонованого відбору електричної енергії, визначається Регулятором з урахуванням ціни купівлі електричної енергії оператором системи передачі або оператором системи розподілу для врегулювання небалансів, а також тарифів на передачу та/або розподіл електричної енергії у кожному розрахунковому періоді здійснення споживачем несанкціонованого відбору електричної енергії (ч. 6 ст. 58 ЗУ «Про ринок електричної енергії»).
Зазначені обставини спростовуються наявністю діючого договору в період споживання в розрахунковому періоді в грудні 2025 року, попередження про припинення постачання відсутнє, самовільне підключення відповідач не здійснював. Ті обставини, що відповідачем спожив в грудні більший об`єм електроенергії, ніж обумовлено договором не спростовує споживання саме на підставі договору, що засвідчено сторонами в акті та рахунку.
Суд акцентує увагу саме на пункті п. 15.1 Договору, оскільки договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2023, але в будь-якому разі до його повного виконання.
Положеннями частин 2-3 статті 670 ЦК України передбачено, якщо продавець передав покупцеві більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний повідомити про це продавця. Якщо в розумний строк після одержання такого повідомлення продавець не розпорядиться товаром, покупець має право прийняти весь товар, якщо інше не встановлено договором.
Якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов`язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.
Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити 8 573,22 грн, оскільки спожив в грудні більший об`єм електроенергії, ніж обумовлено договором.
На думку суду, положення статей 1212, 1213 ЦК України підлягали б застосуванню до спірних правовідносин лише у випадку встановлення судом обставин несанкціонованого відбору електричної енергії відповідачем.
З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що у даних правовідносин положення статей 1212, 1213 ЦК України не застосовуються, оскільки електричну енергію було поставлено на підставі Договору № 493 від 05.12.2025 року в редакції Додаткової угоди №1.
Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.
З огляду на вищевказані обставини, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 493 від 05.12.2025 року в розмірі 8 573,22 грн.
Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.
Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, суд зазначає наступне.
У позовній заяві позивач вказав, що попередній орієнтовний розрахунок витрати на професійну правничу допомогу складає 10 000,00 грн, докази на підтвердження понесених витрат буде надано разом з клопотанням про розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, судом встановлено, що позивачем було дотримано приписів ч. 1 ст. 124 ГПК України та наведено у першій заяві по суті спору (позовній заяві) попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України). 
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Частиною 3 ст. 123 ГПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України). 
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заявленої суми судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн позивачем надано в матеріали справи наступні докази: 
- Договір про надання юридичних послуг (правничої допомоги) від 23.02.2026, який укладено між Адвокатським об`єднанням «Лекс Верітас» та ТОВ «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ». Відповідно до п. 2.3 Договору, вартість однієї години надання послуг виконавцем становить 2 000 грн. 00 коп.
- акт надання послуг № 1 від 18.03.2026 на суму 10 000,00 грн. Як вбачається із акту, виконавцем були надані наступні послуги, а саме: написання та подання позовної заяви про повернення безпідставно набутого майна (коштів) до ВЧ 3077 НГ України, кількість год - 5, загальна сума 10 000,00 грн.
Судом встановлено, що представництво інтересів позивача під час розгляду даної справи в Господарському суді міста Києва здійснював адвокат Моісеєнко Максим Юрійович на підставі ордеру серії АІ № 2136536 від 25.02.2026.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України). 
Відповідачем подано до суду заперечення на клопотання про стягнення судових витрат.
Суд враховує, що у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 та наведено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу".
Керуючись нормами статті 129 ГПК України, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі № 922/1341/23.
Як зазначає Верховний Суд у численних постановах, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).
В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19. 
Крім того, судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача.
Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Суд відзначає, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження; позивачем було складено позовну заяву; спір за своєю суттю не є складним; обсяг доказів не є значним, а вимога складається виключно з суми основного боргу, що не потребувало здійснення додаткових (складних) розрахунків; заявлена сума витрат перевищує ціну позову.
Суд акцентує на тому, що позовні вимоги задоволено з інших підстав, аніж вказано у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ».
Суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу є надмірним та не відповідає критерію співмірності та розумності розміру.
Суд не вбачає підстав для присудження на користь позивача всієї заявленої суми витрат на правову допомогу та вважає за необхідне зменшити її розмір на 70%.
Отже, за наведених обставин, суд частково задовольняє клопотання позивача та покладає на відповідача витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн, а у відшкодуванні решти судових витрат суд позивачу відмовляє з підстав, описаних вище.
Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Головного об`єднаного електронно-комунікаційного вузлу Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЗОНАНС ЕНЕРДЖІ» (03110, м. Київ, вул. Кочура Григорія, буд. 19, корп. 6, код ЄДРПОУ 45225029) заборгованість у розмірі 8 573 грн. (вісім тисяч п`ятсот сімдесят три) 22 коп. та судовий збір у розмірі 2662 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят два) 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. (три тисячі) 00 коп.
3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення складено та підписано: 14.05.2026

 Суддя	 І.В.Усатенко