Справа № 683/1511/26
2/683/1306/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Старокостянтинів 

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області 

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.
секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/1511/26, 2/683/1306/2026 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 18 жовтня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі кредитний договір №18.10.2025-100000722 (далі – кредитний договір), за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 8000 грн. строком на 140 днів, тобто по 06 березня 2026 року, зі сплатою фіксованої незмінної процентної ставки у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Також за умовами договору кредиту сторони передбачили сплату позичальником комісії, пов`язаної із наданням кредиту - 20% від суми кредиту, що дорівнює 1600 грн.
У свою чергу ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та комісію, однак свої зобов`язання за договором належним чином не виконав. 
За час користування кредитними коштами ОСОБА_1 31 жовтня 2025 року сплатив 1778,19 грн. на погашення кредитної заборгованості, однак у подальшому будь-яких коштів не вносив. 
Станом на дату подання позову утворилась заборгованість в розмірі 27021,81 грн., з яких: 8000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 10080 грн. – заборгованість за процентами, 941,81 грн. – заборгованість за комісією, 8000 грн. – відсотки, нараховані по ст.625 ЦК України. 
Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 27021,81 грн., а також судові витрати. 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 травня 2026 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
У судове засідання представник позивача ТОВ «Споживчий центр» - Чехун Ю.В., яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, не з`явилась, однак у відповіді на відзив просила здійснювати розгляд справи у її відсутності. 
Відповідач ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомив. 
Разом з тим, у визначений судом строк ОСОБА_1 подав відзив, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що позивачем не надано доказів видачі кредиту, що максимальний розмір денної процентної ставки за кредитом відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1%, вважає умови договору кредиту в частині обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком платежів, нікчемними, а нарахування відсотків на підставі ст.625 ЦК України у період дії в Україні воєнного стану – неправомірним. 
У відповіді на відзив представник позивача Чехун Ю.В. вказує, що відповідач, заперечуючи проти позову у повному обсязі, не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень або на спростування доводів позивача. Просить врахувати, що кредитний договір був укладений в електронній формі, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Усі документи підписувались сторонами електронними підписами за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано відповідачеві у смс-повідомленні на номер його телефону, який вказаний ним як фінансовий. ОСОБА_1 не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення договору він втратив вказаний засіб зв`язку. Позивачем було перераховано кошти кредиту на картковий рахунок відповідача за допомогою інтернет-еквайрингу. Зазначаючи про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, ОСОБА_1 не надав жодних доказів, які б свідчили про те, що номер рахунку, на який здійснювався переказ, йому не належить, а також не надав виписки по рахунку, з якої б вбачалось, що кредитних коштів він не отримував. Крім того, перед укладенням договору кредиту ОСОБА_1 пройшов ідентифікацію через систему Bank ID, а тому позивачем було отримано дані, які однозначно ідентифікують відповідача. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст.625 ЦК України, позивачем не здійснювалось. Щодо денної процентної ставки, то за умовами договору кредиту її визначено у розмірі 1,00% в день, що відповідає п.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Крім того, ОСОБА_1 31.10.2025 сплатив 1778,19 грн. на погашення заборгованості по кредиту, що свідчить про визнання ним боргу та отримання кредитних коштів. Комісія за обслуговування кредиту не включає послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до вимог чинного законодавства, а тому у цій частині договір кредиту не може бути визнаний нікчемним. 
Правом на подачу заперечень відповідач не скористався. 
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 18 жовтня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір №18.10.2025-100000722, за умовами якого ТОВ «Споживчий центр» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 8000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити нараховані проценти відповідно до графіка платежів та комісію. 
За умовами вказаного кредитного договору сторони передбачили, що кредит надається строком на 140 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту – 06 березня 2026 року. 
Також сторони узгодили, що плата за користування кредитом здійснюється за фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. 
Крім того, сторони передбачили сплату позичальником комісії за надання кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, що дорівнює 1600 грн. 
З урахуванням умов кредитного договору сторони визначили, що орієнтовна загальна вартість кредиту для ОСОБА_1 становить 17781,92 грн., загальні витрати за споживчим кредитом 9781,92 грн.
Сторони також передбачили, що позичальник, який прострочив виконання будь-якого грошового зобов`язання за договором у терміни, що передбачені договором, на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням 170000% річних від суми заборгованості за весь час прострочення відповідно до ст.625 ЦК України. 
ОСОБА_1 підписав електронний договір 18 жовтня 2025 року об 11:04 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Е598», а ТОВ «Споживчий центр» 18 жовтня 2025 року об 11:04:46 перерахувало суму кредиту в розмірі 8000 грн. на вказану відповідачем платіжну картку № НОМЕР_1 за допомогою системи iPay.ua, номер транзакції у системі iPay.ua – 894881385, призначення платежу: видача за договором кредиту №18.10.2025-100000722.
На виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 31 жовтня 2025 року сплатив 1778,19 грн., з яких 1120 грн. було зараховано на погашення відсотків, 658,19 грн. – на погашення комісії за надання кредиту. Після цього будь-яких коштів на погашення кредиту відповідач не вносив. 
Після закінчення строку дії кредитного договору ОСОБА_1 на порушення умов договору кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим згідно наданого позивачем розрахунку станом на 06 березня 2026 року (дата повернення кредиту) його розмір заборгованості за кредитним договором склав 27021,81 грн., з яких: 8000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 10080 грн. – заборгованість за процентами, 941,81 грн. – комісія за надання кредиту, 8000 грн. – відсотки, нараховані по ст.625 ЦК України. 
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Із положень частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №675-VIII) слідує,що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону №675-VIII пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
За змістом частини шостої статті 11 Закону №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).
В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Досліджені судом докази вказують на те, що ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронними підписами. ОСОБА_1 підписав цей договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем «Е598»), направленим товариством на телефонний номер відповідача. При укладанні кредитного договору відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. 
На виконання умов кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» перерахувало грошові кошти (8000 грн.) на банківський рахунок ОСОБА_1 , який самостійно вніс до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства номер своєї платіжної картки. 
У встановлений договором строк ОСОБА_1 не повернув кредитні кошти, не сплатив проценти за користування кредитними коштами та комісію. 
Представлений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідає умовам договору, в якому відображено інформацію стосовно розміру основного боргу (8000 грн.), загальної кількості днів користування кредитом (214 днів), розмір денної процентної ставки – 1% від суми кредиту, періоду нарахування процентів в межах строку дії договору кредиту з 18.10.2025 по 06.03.2026 та розміру процентів, нарахованих та несплачених за цей період в сумі 10080 грн., а також комісії за надання кредиту в розмірі 941,81 грн. Враховано позивачем також і сплачені ОСОБА_1 31 жовтня 2025 року кошти в розмірі 1778,19 грн. на погашення заборгованості по кредиту. 
Доказів, які б спростували цю заборгованість за кредитним договором, відповідачем не надано. 
Оскільки між сторонами укладено кредитний договір, ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, проте свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, тому з нього на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню заборгованість в розмірі 19021,81 грн., з яких: 8000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 10080 грн. – заборгованість за процентами, 941,81 грн. – заборгованість по комісії за надання кредиту. 
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Споживчий центр» просило також стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 8000 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими по ст.625 ЦК України за період з 15.11.2025 по 30.01.2026. 
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Однак, згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Із зазначеного слідує, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності

визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року та такі нарахування підлягають списанню.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення заборгованості по відсотках, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України, в розмірі 8000 грн. задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути заборгованість за договором кредиту №18.10.2025-100000722 від 18 жовтня 2025 року в розмірі 19021,81 грн., з яких: 8000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 10080 грн. – заборгованість за процентами, 941,81 грн. – заборгованість по комісії за надання кредиту. 
У стягненні нарахованих відсотків згідно ст.625 ЦК України в розмірі 8000 грн. слід відмовити.
Твердження ОСОБА_1 про недоведеність укладення сторонами кредитного договору та виникнення у нього заборгованості за цим договором не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.
Також не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо невідповідності розміру денної процентної ставки, оскільки відповідно до умов кредитного договору денна процентна ставка визначена сторонами у розмірі 1,00% в день, що відповідає п.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%.
Підлягають також відхиленню і доводи відповідача щодо неправомірно нарахованої комісії за кредитним договором, оскільки 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11 лютого 2021 року №16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 вище зазначених Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі

строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил.
Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил).
Таким чином, така форма витрат, як комісія за надання кредиту, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Аналізуючи умови кредитного договору від 18 жовтня 2025 року, суд зазначає, що не спростовано доводами відповідача правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, що включена до графіку платежів за договором, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором, передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про правомірність стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за комісією за надання кредиту.
Що стосується комісії за обслуговування кредиту, то такий вид комісії умовами кредитного договору від 18 жовтня 2025 року не передбачений і у розмір заборгованості ОСОБА_1 позивачем не включався.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 27021,81 грн., а задоволено на суму 19021,81 грн., тобто на 70,4% (19021,81 х 100 : 27021,81). 
За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1874,33 грн. (2662,40 грн. х 70,4%) судового збору. Крім того, за направлення відповідачу позовної заяви з додатками засобами поштового зв`язку позивач поніс витрати в сумі 130 грн., які підтверджені належними та допустимими доказами, а тому ці витрати також слід покласти на відповідача.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути 2004,33 грн. понесених судових витрат. 
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №18.10.2025-100000722 від 18 жовтня 2025 року в розмірі 19021,81 грн., а також 2004,33 грн. судових витрат. 
В решті позову відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної

скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: вул. Саксаганського,133-А м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 . 

Текст рішення складено 22 червня 2026 року.

Суддя: