Справа №:755/11003/24
Провадження №: 2-а/755/493/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2026 р.          місто Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Коваленко І.В., за участі секретаря судового засідання Грищенко С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звертаючись до Дніпровського районного суду міста Києва, як місцевого адміністративного суду, просив: 

«1. Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) № 602 від 24 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.» 

Позов обґрунтований тим, постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , в місті Миколаєві № 602 від 24 червня 2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. 00 коп. за ч.3 ст. 210-1 КУпАП за те, червня 2024 року він перебував в громадському місці, поза межами свого помешкання, без облікового документа, чим порушив вимоги п. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивач стверджував, що 22 травня 2024 року він оновив військово-облікові дані в електронному кабінеті призовника, військовозобов`язаного та резервіста, а саме відомості в мобільному застосунку «ІНФОРМАЦІЯ_5» у відповідності до вимог п.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 18 травня 2024 року. Перебуваючи 18 червня 2024 року у службовому відрядженні у місті Миколаєві, позивача зупинили правоохоронці на блокпосту для перевірки документів. Під час проведення перевірки щодо наявності військово-облікового документу представники районного ІНФОРМАЦІЯ_6, відмовилися перевіряти надані позивачем відомості про оновлення даних військовозобов`язаного та військово-обліковий документ в електронній формі, який відображається в електронному кабінеті призовника, військозобов`язаного та резервіста, а саме відомості з мобільного застосунку «ІНФОРМАЦІЯ_5», вимагаючи надати військово-обліковий документ виключно у паперовій формі, тим самим порушивши п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа» (надалі - постанова № 559»), відповідно до якого військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу. Представники ІНФОРМАЦІЯ_6 також не пред`явили посвідчення особи, уповноваженої вручати повістки, що порушує п. 54 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (надалі - «Постанова № 560) та вручивши позивачу повістку, силоміць направили до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . На території ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача тримали більше ніж 4 годин, та в примусовому порядку змушували пройти військово-лікарську комісію (надалі - «ВЛК») від якої позивач відмовився, аргументуючи тим, що повинен проходити ВЛК за місцем свого обліку, а саме в ІНФОРМАЦІЯ_4 . За результатами перебування в ІНФОРМАЦІЯ_1 на позивача складено Протокол № 599 від 18 червня 2024 року про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210- 1 КУпАП та винесено Постанову № 602 від 24 червня 2024 року, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. 00 коп. за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Позивач вважає оскаржувану ним постанову незаконною з наступних підстав: 1) відсутність складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 24" КУпАП, оскільки представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 не було враховано факт оновлення мною військово-облікові даних та не надано можливості пред`явити військово-обліковий документ в електронній формі, а саме в мобільному додатку «ІНФОРМАЦІЯ_5»; 2) своєї вини у скоєнні адміністративного правопорушення не визнає, оскільки військово-облікові дані обновив та відповідно до п. 2 Постанови № 559, мав право скористатися військово-обліковим документом в електронній формі; 3) відсутність доказів, що підтверджують не надання позивачем військово-облікового документу, оскільки під час проведення перевірки представники ІНФОРМАЦІЯ_1 не здійснювали фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, чим порушили п. 52 Постанови № 560. Представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 не доведено належними та допустимими доказами факту не надання позивачем військово-облікового документу, тому винесення постанови про адміністративне правопорушення № 602 від 24 червня 2024 року є неправомірним відповідно до ст. 251 КУпАП; 4) відсутність повноважень представників ІНФОРМАЦІЯ_1 видавати повістки військовозобов`язаним, які перебувають на обліку, поза межами адміністративного центру, на який розповсюджуються їхні повноваження, оскільки, відповідно до п. 50 Постанови № 560, право на перевірку військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації надається представникам ІНФОРМАЦІЯ_6, у повноваженим вручати повістки. Відповідно до п. 47 Постанови № 560 уповноважені вручати повістки повинні входити до груп оповіщення, які формуються розпорядженням відповідного керівника районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_6, а отже в межах свого адміністративного округу; 5) порушення ч. 2 ст.3 Конституції України, в якій визначено, що пріоритетний напрям діяльності держави - утвердження і забезпечення прав і свобод людини та відповідальність перед нею за невиконання цього обов`язку, а отже, держава має забезпечити практичну та однозначну реалізацію норм, які впроваджує. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2024 р. № 721, діє електронний військово-обліковий документ, що надає позивачу право пред`являти військово-обліковий документ саме в електронному вигляді, а не в паперовому. Також, позивач оновив військово-облікові дані в мобільному застосунку «ІНФОРМАЦІЯ_5», що доводить відсутність його вини у скоєнні адміністративного правопорушення. Отже, позивач не погоджується із зазначеним рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вважає себе невинним, постанову №602 від 24 червня 2024 року необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням фактичних обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків виконавця та начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутністю доказів. 

26.06.2024 матеріали адміністративного позову передані в провадження судді Арапіної Н.Є., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є. від 03 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

08.07.2024 на виконання вимог ухвали суду від 03.07.2024 позивач подав до суду клопотання про доручення доказів разом із квитанцією про сплату судового збору. 

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є. від 10 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

20.08.2024 (вх.№46102) відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого просив відмовити у задоволенні позову. Вважає позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 вважає необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідач не погодився з твердженням позивача в тій частині, що представники ІНФОРМАЦІЯ_1 під час перевірки у позивача наявності військово-облікового документу відмовилися перевіряти у нього електронний військово-обліковий документ. Звертав увагу, що доданий позивачем до позовної заяви електронний військово-обліковий документ позивач сформував 20 червня 2024 року о 14 годині 11 хвилин, в той час, як вчинене ним правопорушення було виявлено 18 червня 2024 року. Тобто електронний військово-обліковий документ позивач сформував через два дні після вчинення ним адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач в позовній заяві зазначає, що в постанові №616 від 01.07.2024 року зазначено лише посилання на Постанову Кабінету міністрів України від 16.05.2024 року №560. Однак, крім посилання на ПКМУ №560 від 16.05.2024 року, постанова №616 від 01.07.2024 року містить також посилання на Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в якій безпосередньо зазначено порушену Позивачем норму права. (а.с.40) 

10.10.2025 (вх.№55635) позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просив суд:

««1. Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 602 від 24 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.» (а.с.41-42)

10.10.2025 (вх.№55636) позивач подав до суду письмові пояснення щодо підстав задоволення позовних вимог. Звертав увагу суду, що оскаржувана постанова не могла бути винесена ІНФОРМАЦІЯ_1 в силу положень абзацу 7 ст. 210 КУпАП, де зазначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Посилаючись на положення ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», згідно якої держателем Реєстру є Міністерство оборони України - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил Країни (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру, а адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру, звертав увагу суду, що органом адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень, зокрема, є ІНФОРМАЦІЯ_6 Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_1 , як уповноважений орган адміністрування реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів зобов`язаний був спочатку перевірити інформацію про наявність чи відсутність даних про ОСОБА_1 у зазначеному Реєстрі, а також у інших доступних реєстрах. І тільки, у разі відсутності інформації про ОСОБА_1 - складати постанову про адміністративне правопорушення. Натомість, відомості про ОСОБА_1 , як військовозобов`язаного, були наявні в реєстрі призовників, про що до позову подавалися відповідні документи. Таким чином постанова №602 від 24.06.2024 року взагалі не могла бути складена щодо ОСОБА_2 , враховуючи положення абзацу 7 ст. 210 КУпАП, що, на думку позивача, вкотре підтверджує її незаконність та наявність підстав для її скасування судом. (а.с.43-44)

10.10.2025 (вх.№55647) позивач подав до суду заяву про забезпечення позову. (а.с.45-59)

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є. від 11 жовтня 2024 року у задоволенні заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №76 від 18.03.25 відповідно до п.п.22.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, здійснено повторний автоматичний розподіл вказаної судової справи між суддями.

18.03.2025 адміністративна справа передана в провадження судді Коваленко І.В., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В. від 20 березня 2025 року адміністративну справу прийнято до свого провадження та розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 

Відповідно до ч. 4 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення (повне чи скорочене) без його проголошення.

Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Отже, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд доходить наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, 24 червня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 винесена постанова №602 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 . 

Вказаною постановою встановлено, що 18 червня 2024 року громадини ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 в супроводі спільного наряду з блокпоста. Під час проведення перевірки щодо наявності військово-облікового документу та правильності військового обліку було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 є військовослужбовцем та перебуваючи в громадському місці, поза межами свого помешкання, перебував без військово-облікового документа. Відповідно до вимог п.6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»: «У період проведення мобілізації (крім цільової) громадянин України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`явити його за вимогою уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_6 або поліцейського…» Таким чином, громадянин ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Громадянин ОСОБА_1 на розгляд справи не прибув та про причини неприбуття не повідомив. (а.с.4-5)

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Стаття 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Так, приписами ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Приміткою до ст. 210 КУпАП вказано, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з Указом Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває по цей час.

Отже, на момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон №3543-ХІІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із статтею 1 Закону №3543-ХІІ, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється (частина восьма статті 4 Закону №3543-ХІІ).
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Зокрема, згідно з частиною 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_6 або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник ІНФОРМАЦІЯ_6 або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 

При цьому в даній статті унормовано, що вимоги, зазначені у частині 6 статті 22, стосовно проведення уповноваженими представниками ІНФОРМАЦІЯ_6 фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, застосовуються з 17.07.2024, згідно із Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX.

Оскільки оскаржувана постанова щодо ОСОБА_1 складена 24.06.2024 року, то під час процесу пред`явлення та перевірки документів уповноважений представник ІНФОРМАЦІЯ_6 не повинен був застосовувати технічні прилади та засоби фото- та відео фіксації, оскільки дане положення Закону діє з 17.07.2024 року.

Отже, враховуючи вимоги зазначеного абз. 1 ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на всіх громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років покладено обов`язок: у період проведення мобілізації (крім цільової) мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_6 або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до пункту 1 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_6, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ІНФОРМАЦІЯ_6 є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з пунктом 9-1 Положення № 154, ІНФОРМАЦІЯ_6 мають право на здійснення (у період проведення мобілізації (крім цільової) заходів з перевірки військово-облікових документів громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 

Відповідно до пунктів 49-51 Порядку №560, у період проведення мобілізації (крім цільової) уповноважені представники ІНФОРМАЦІЯ_6 або поліцейські, а також представники Держприкордонслужби мають право вимагати у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу.

Право на перевірку військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації надається представникам ІНФОРМАЦІЯ_6, уповноваженим вручати повістки (далі - уповноважені представники).

Перевірка військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років може здійснюватися:

у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України - представниками органів охорони державного кордону або їх структурних підрозділів Держприкордонслужби;

за місцем проживання, роботи, навчання, у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, на пунктах пропуску (блок-постах) - уповноваженими представниками ІНФОРМАЦІЯ_6 або поліцейськими.

Аналіз наведених правових норм дає змогу дійти висновку, що у період проведення мобілізації громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_6, які (органи ІНФОРМАЦІЯ_6) забезпечують проведення мобілізації.

Як встановлено судом, 24.06.2024 року позивач, будучи військовослужбовцем, перебував в громадському місці, поза межами свого помешкання, без військово-облікового документа.

Посилання позивача на те, що ще 22 травня 2024 року він оновив військово-облікові дані в електронному кабінеті призовника, військовозобов`язаного та резервіста, а саме відомості в мобільному застосунку «ІНФОРМАЦІЯ_5» у відповідності до вимог п.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не заслуговують на увагу та такі твердження спростовуються доданим до позовної заяви скріншотом із мобільного за стосунку «ІНФОРМАЦІЯ_5», з якого вбачається, що електронний військово-обліковий документ позивач сформував 20 червня 2024 року о 14 годині 11 хвилин, тобто через два дні після вчинення ним правопорушення - 18 червня 2024 року. 

Вирішуючи даний спір, суд виходить із того, що позивачем не обґрунтовано та не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у нього військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) саме на момент перевірки, яка здійснювалась уповноваженими представниками ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від відповідальності.

Відтак, позивач ОСОБА_1 не лише був зобов`язаний мати при собі військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі), але зобов`язаний був пред`являти його за вимогою уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_6.

З огляду на вказані вище норми та встановлені у справі обставини позивач ОСОБА_1 , проігнорувавши виконання обов`язку, покладеного на нього згідно з вищезазначених правових норм, у будь-якому вигляді (паперовому чи в електронній формі) не пред`явив військово-обліковий документ, чим порушив правила військового обліку і вчинив порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу, що тягнене за собою накладення адміністративного стягнення.

Отже, притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень 00 копійок відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене, враховуючи наявні в справі докази, відповідно до статті 293 КУпАП України, суд, як орган, що розглядає адміністративний позов (скаргу або протест) на постанову по справі про адміністративне правопорушення, перевіривши законність і аргументованість винесеної постанови, дійшов висновку про те, що постанова № 602 від 24 червня 2024 року за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП відповідає вимогам закону, а тому позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Також відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно зі статтею 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у виді судового збору слід покласти на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 139, 241-246, 255, 268-271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - відмовити.

Апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 04 червня 2026 року.

Суддя:           І.В.Коваленко