ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий-суддя у першій інстанції: Грень Н.М.

29 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/22710/25 пров. № А/857/12809/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого- судді : Бруновської Н.В.
суддів : Запотічного І.І., Хобор Р.Б., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі № 380/22710/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ :
17.11.2025р. ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просив суд:
- визнати протиправним та скасування рішення №263040017319 від 14.10.2025р. Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області, яке полягає у відмові призначити пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у місті Києві, зарахувати період роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_1 , з 01.11.2006р. - 14.11.2007р., 01.09.2008р. -30.09.2010р., 01.10.2010р. - 02.10.2015р., та переглянути повторно заяву з 06.10.2025р., на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.01.2026р. позов задоволено частково.
Суд визнав протиправним та скасував рішення №263040017319 від 14.10.2025р. Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області, яке полягає у відмові призначити пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 .
При цьому, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, зарахувати позивачу період роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , з 01.11.2006р. - 14.11.2007р., 01.09.2008р. -30.09.2010р., 01.10.2010р. - 02.10.2015р., та переглянути повторно заяву з 06.10.2025р., на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Не погоджуючись із рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. 
Просить суд, рішення Львівського адміністративного суду від 19.01.2026р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.
ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою від 06.10.2025р. про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).
14.10.2025р. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняв рішення №263040017319 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України “Про пенсійне забезпечення” №1788-ХІІ від 05.11.1991р. (надалі Закон №1788-ХІІ) та Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (надалі Закон №1058-IV) (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
ч.1 ст.8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно ч.1, ч.2, ч.4 ст.24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
ч.1 ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що починаючи з 01.01.2018р. право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: - з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
В п.1 ч.22 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” видно, що відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду поміж іншого для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.
ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991р. № 1788-XII (далі Закон № 1788), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно п.1, п.2 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12.08.1993р. (далі Постанова № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відмовляючи позивачу у не врахуванні спірного періоду до його страхового стажу, пенсійний орган виходив з того, що період роботи з 01.11.2006р. - 14.11.2007р., 01.09.2008р. - 30.09.2010р., 01.10.2010р. - 02.10.2015р., оскільки відсутні дані в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу.
Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Колегія суддів наголошує, що спірний період підтверджується записом у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 15.02.1989р., а саме:
- запис №12 від 01.11.2006р. про те, що позивач прийнятий на роботу оператором котельні 3 розряду;
- запис №13 від 14.11.2007р. про те, що позивача звільнено з роботи за власним бажання ;
-запис №14 від 01.09.2008р. про те, що позивач зарахований на посаду водія;
- запис №15 від 30.09.2010р. про те, що позивача звільнено з роботи за власним бажання;
- запис №16 від 01.10.2010р. про те, що відповідач прийнятий на роботу водієм;
- запис №17 від 02.10.2015р. про те, що позивача звільнено з роботи за власним бажанням.
Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.
Отже, пенсійний орган протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 01.11.2006р. - 14.11.2007р., 01.09.2008р. - 30.09.2010р., 01.10.2010р. - 02.10.2015р. Тому, оскаржене рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14.10.2025р. №263040017319 про відмову у призначенні пенсії підлягає скасуванню, а спірний стаж зарахуванню.
Стосовно зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у місті Києві зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.11.2006р. - 14.11.2007р., 01.09.2008р. - 30.09.2010р., 01.10.2010р. - 02.10.2015р. та переглянути повторно заяву з 06.10.2025р., на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 , колегія суддів звертає увагу на таке.
п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, яка розглядається суд першої інстанції вірно встановив, що рішенням про відмову у перерахунку пенсії від 14.10.2024р. №263040017319 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за його заявою.
Крім того, дії зобов`язального характеру щодо переглянути повторно заяву з 06.10.2025 р., на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачці пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024р. у справі №460/38580/22, від 24.05.2024р. у справі №460/17257/23.
ч.1,ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
В ст.9 Конституції України, ст.17, ч.5 ст.19 Закону України від 23.02.2006р. 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005р.) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Як наслідок, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення №263040017319 від 14.10.2025р. Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке полягає у відмові призначити пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, зарахувати період роботи відповідно моєї трудової книжки НОМЕР_1 , з 01.11.2006р. - 14.11.2007р., з 01.09.2008р. - 30.09.2010р., 01.10.2010р. - 02.10.2015р., та переглянути повторно заяву з 06.10.2025р., на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 .
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі № 380/22710/25-без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. Б. Хобор