28.05.2026 Єдиний унікальний № 371/861/26 
провадження № 3/371/243/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року     м. Миронівка
Суддя Миронівського районного суду Київської області Гуренко М.О., розглянувши протокол про адміністративне правопорушення від 09 травня 2026 року серії ЕПР1 №661638, складений за ч. 2 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та додані до протоколу матеріали,
В С Т А Н О В И В :
Відносно ОСОБА_1 09 травня 2026 року інспектором Відділу поліції №2 (м. Миронівка) Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції Федоренком О.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №661638 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до протоколу, 09 травня 2026 року о 18 годині 21 хвилина в с. Пустовіти по вул. Кооперативній, 2, Обухівського району, Київської області, ОСОБА_1 керував механічним двохколісним транспортним засобом CROSSER б/н перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору Алкотестеру Драгер 6810. Результат 0,82 % проміле. Тест 3734. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я Миронівська ОБЛ водій відмовився та від керування відсторонений шляхом передачі тверезому водієві, чим порушив п. 2.9 а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав частково, та пояснив, що він в стані алкогольного сп`яніння керував електровелосипедом. Зазначав, що його електровелосипед не є транспортним засобом та має потужність 2500W. Крім того просив суд відстрочити сплату штрафу.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази та надавши їм оцінку, суддя приходить до наступних висновків.
Згідно з установленою практикою, при розгляді адміністративних справ зазначених категорій і, зокрема ст.130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 №1306, Закон України «Про автомобільний транспорт» з останніми змінами, Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» тощо.
Пунктом 1.10. ПДР України передбачено, що транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Однак, при цьому, норма ст.130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.
Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Отже, фактично зміна полягає у тому, що електроскутери, електросамокати, гіброскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:
- легкий персональний електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
- низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Такі зміни були також викладені і в Законі України «Про автомобільний транспорт».
Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 керував електровелосипедом CROSSER, який має електродвигун, за допомогою якого він приводиться у рух, а також призначений для перевезення людей.
З огляду на вищевикладене, електровелосипед, яким ОСОБА_1 керував як учасник дорожнього руху - водій, офіційно визнається транспортним засобом, за керуванням яким з ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на встановлення такого стану у встановленому законом порядку, настає адміністративна відповідальність, передбачена ст. 130 КУпАП.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
Згідно з п. 2.9 Правил дорожнього руху, керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
На підставі викладеного, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП в повному обсязі доведена.
Таким чином, в діях  ОСОБА_1  встановлена наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП, а саме: а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, вчинене повторно протягом року.
Відповідно до санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП за це правопорушення на особу накладається стягнення на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Вирішуючи питання про вид і розмір адміністративного стягнення, суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Обтяжуючих та пом`якшуючих відповідальність обставин, передбачених ст. ст. 34, 35 КУпАП, не встановлено.
Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суддя дійшов до висновку, що необхідним та достатнім є вид адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами.
Розстрочення виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення є винятком із загального правила.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП був притягнутий повторно. 
При цьому ОСОБА_1 не надав доказів своєї хвороби, відрядження чи стихійного лиха, які у відповідності до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» можуть бути підставою для відстрочення сплати штрафу.
Керуючись ст. ст. 9, 24, 33, 34, 35, 38, 130, 251, 283, 284, 285 КУпАП, суддя –
ПОСТАНОВИВ:
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 665,60 гривень судового збору.
Штраф підлягає сплаті на рахунок отримувача: UA488999980313030149000010001, код класифікації доходів бюджету:21081300, банк отримувача: Казначейство України(ел. адм. подат.), код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37955989,отримувач коштів:ГУК у Київ. обл./м.Київ/21081300.
Судовий збір підлягає сплаті на рахунок UA738999980313171206000010748, код класифікації доходів бюджету: 22030101, банк отримувача: Казначейство України(ел. адм. подат.), код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37955989, отримувач коштів:ГУК у Київ.обл/Миронівська міс/22030101.
В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати штрафу відмовити.
У разі несплати штрафу в п`ятнадцятиденний термін з дня отримання постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст. 308 КУпАП в порядку примусового виконання стягненню підлягає подвійна сума штрафу в розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Київського апеляційного суду.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя    М.О. Гуренко