П О С Т А Н О В А,
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року м. Київ

Справа № 373/2251/25
Провадження № 22-ц/824/5670/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони: позивач  Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» відповідач  ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Хархан Оксаною Володимирівною, на рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року позивач ТОВ «Таліон Плюс» звернувся до Переяславського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за Договором кредитної лінії № 596872425 від 11 серпня 2024 року в розмірі 25880 грн 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн 00 коп. та судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп. 1 серпня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений Договір кредитної лінії № 596872425, який був підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора. 
11 серпня 2024 року первісним кредитором на виконання умов вищезазначеного кредитного договору на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти в розмірі 8000 грн 00 коп. Відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконувалися. 15 жовтня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № МВ-ТП/4, відповідно до умов якого право вимоги за вищезазначеним кредитним договором перейшло до позивача.
Ухвалою від 05 серпня 2025 року було відкрито провадження у даній та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.68).
РішеннямПереяславського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2025 року позов ТОВ «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто із  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість за Договором кредитної лінії № 596872425 від 11 серпня 2024 року в розмірі 25880 (двадцять п`ять тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 00 копійок,в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок, заборгованість за процентами - 17880 (сімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 00 копійок.
Стягнуто із  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Таліон Плюс» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч ) гривень 00 копійок.
Стягнуто із  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Таліон Плюс» судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач правомірно набув права вимоги за даним кредитним договором, тому має право на належне виконання відповідачем зобов`язань за ним ( за виключенням штрафних санкцій, правомірне нарахування яких не підтверджено поданими доказами).
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Хархан О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення регулювання фінансових послуг з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року розмір відсоткової ставки становить 1,5% в день а в подальшому 1 % в день, а тому заборгованість становить 20 280,0 грн.
Вказує, що у матеріалах справи відсутні докази перерахування коштів від кредитодавця відповідачу.
Посилається на те, що долучений до матеріалів справи розрахунок є неналежним доказом, оскільки складений позивачем, та правильність вказаних у ньому даних не підтверджена іншими наявними в матеріалах справи доказами.
В частині стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційна скаргу доводів не містить, а відтак апеляційним судом в цій частині не переглядається.
18 грудня 2025 року листом Київського апеляційного суду витребувано матеріали справи № квітня по 373/2251/25 з Переяславського міськрайонного суду Київської області
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , подану адвокатом Хархан О.В., на рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ТОВ «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
28 січня 2026 року від представника ТОВ «Таліон Плюс» адвоката Дорошенка О.В, надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просив рішення суду першої інстанції залишити без змін а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 травня 2026 року справу призначено до розгляду.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено у, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, урахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом встановлено, що 11 серпня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений Договір кредитної лінії № 596872425 (а.с.21-31). 
Договір був підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора.
Відповідно до умов Договору кредитної лінії № 596872425 від 11 серпня 2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу в кредит грошові кошти в розмірі 8000 грн 00 коп.
Строк кредитування - до 1826 днів (дисконтний період складає 30 днів з можливістю. продовження та поновлення).
Сторонами кредитного договору погоджено розмір процентної ставки в розмірі 0,79 % від суми кредиту за кожен день користування ним протягом дисконтного періоду, базова процентна ставка складає 1,50 % в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться в Позичальника за кожен день користування ним.
На підтвердження факту перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів представником позивача подано довідку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 596872425/17072025/Э від 17 липня 2025 року (а.с. 36 (звор.стор.арк.); лист-підтвердження ТОВ «ПрофітГід» (а.с.36).
Крім того, на виконання ухвали суду надійшла відповідь АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-250815/42636-БТ від 22 серпня 2025 року та виписка про рух коштів по картці від 22 серпня 2025 року.
Із відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-250815/61482-БТ від 15 серпня 2025 року (а.с.77) вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 .
Із виписки по карткового рахунку № НОМЕР_2 (а.с.78) вбачається, що 11 серпня 2024 року на картку надійшли грошові кошти в розмірі 8000 грн 00 коп.
Відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконувалися, внаслідок чого станом на 15 жовтня 2024 року утворилася заборгованість в розмірі 19680 грн 00 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 8000 грн 00 коп., заборгованість за процентами - 7800 грн 00 коп., пеня - 4000 грн 00 коп. На підтвердження розміру заборгованості представником позивача подано розрахунок, складений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.16 ).
15 жовтня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № МВ-ТП/4 (а.с.10-14).
На підтвердження права передачі права вимоги за вищезазначеним кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс» за Договором факторингу № МВ-ТП/4 від 15 жовтня 2024 року представником подано витяг з Реєстру прав вимоги від 15 жовтня 2024 року (а.с.13-14); копії платіжних інструкцій (а.с.14 (звор.стор.арк.)-15).
Крім того, представником позивача до позову додано розрахунок заборгованості за Договором кредитної лінії № 596872425 від 11 серпня 2024 року (а.с.17), складений ТОВ «Таліон Плюс», відповідно до якого загальний розмір заборгованості станом на 07 січня 2025 року складає 29880 грн 00 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 8000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками за період із 16 жовтня 2024 року по 07 січня 2025 року - 17880 грн 00 коп. (із врахуванням заборгованості за відсотками станом на 15 жовтня 2024 року в розмірі 7800 грн 00 коп.), пеня - 4000 грн 00 коп. Одна, слід зазначити, що вимога про стягнення із відповідача, зазначеної у розрахунку пені в розмірі 4000 грн 00 коп. представником позивача не пред`являється.
15 жовтня 2024 року на адресу відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було направлене повідомлення про відступлення права вимоги за Договором кредитної лінії № 596872425 від 11 серпня 2024 року (а.с.37).
08 січня 2025 року на адресу ОСОБА_1 ТОВ «Таліон Плюс» було направлене повідомлення про дострокове розірвання кредитного договору з вимогою сплатити заборгованість за ним (а.с.37 (звор.стор.арк.).
Також матеріали справи містять досудову вимогу, адресовану на ім`я відповідача (а.с.38).
За даним договором відповідачу був наданий кредит в розмірі 8000 грн 00 коп. (п.2.3 Договору).
Як вбачається із п.3 Паспорта споживчого кредиту продукту «СМАРТ», строк кредитування - до 1826 днів (дисконтний період складає 30 днів з можливістю. продовження та поновлення).
На момент укладення Договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником першого траншу (п.3.1 Договору).
Відповідно до п. 8.1 Договору за користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцеві проценти за користування кредитом.
Згідно п.8.2 Договору процентна ставка за користування кредитом є базовою процентною ставкою, яка визначається на момент отримання кожного окремого траншу за цим Договором, виходячи із максимального дозволеного розміру.
Відповідно до п.8.5.1 Договору за період від дати видачі першого траншу до 10.09.2024 (включно) розрахунок витрат за Кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою 0,79 від суми Кредиту за кожний день користування ним.
Відповідно до п.8.3 Договору на момент укладення цього Договору та отримання першого траншу за цим Договором базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться в Позичальника за кожен день користування ним, що становить 547,50 відсотків річних.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За змістом 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Згідно з абз. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
За приписами п. 12 ч. 1 вказаної статті Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений;
Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі "Інтернет" або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Крім того, факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем грошових коштів підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку, наданою АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до зазначеної виписки, на банківський рахунок ОСОБА_1 надійшли грошові кошти у сумі 8 000,00 грн.
Таким чином, кредитодавець виконав умови кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти, а відповідач, у свою чергу, фактично їх отримав.
Отже, відповідач уклав із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному договором, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Враховуючи викладене колегія судів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, шо суд першої інстанції не дослідив надані позивачем докази, оскільки відповідач не надав доказів перерахування коштів відповідачу за кредитним договором, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення регулювання фінансових послуг з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року розмір відсоткової ставки становить 1,5% в день а в подальшому 1 % в день, а тому заборгованість становить 20 280,0 грн.
Згідно Закону № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати: - протягом перших 120 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-IX - 2,5% (до 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5% (до 20.08.2024 включно); - починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-IX - 1% (з 21.08.2024).
Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Відповідно укладення договору споживчого кредиту на інакших умовах кредитування є порушенням вимог Закону № 3498-IX починаючи з: - 24.01.2024 для надавачів фінансових послуг (окрім банків) та надавачів допоміжних послуг (з урахуванням пункту 4 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-IX); - 24.03.2024 для банків (з урахуванням абзацу третього пункту 3 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-IX).
При визначенні строку погашення кредиту для розрахунку денної процентної ставки враховується фактичний строк, у який споживач повинен здійснити погашення кредиту.
Згідно ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»:
«Денна процентна ставка (далі - ДПС) розраховується у процентах за формулою, що наведена у частині четвертій статті 8 Закону, а саме:
ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де
ДПС - денна процентна ставка;
ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом;
ЗРК - загальний розмір кредиту;
t - строк кредитування у днях».
Отже, для цілей обчислення ДПС, як і для цілей обчислення реальної річної процентної ставки, визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (пункт 4 частини першої статті 1 Закону).
Відповідно ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»:
«Обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі».
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
П. 3 ч. 1 цієї статті вказує, що загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит.
Також п. 4 ч. 1 цієї статті визначає загальні витрати за споживчим кредитом як витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Таким чином законодавець прямо вказує на необхідність розрахунку ДПС саме в залежності від розміру наданого тіла кредиту, при чому включає в це процентне значення не тільки відсотки за користування кредитними коштами, але й комісії та інші платежі. У той час «процентна ставка у день», яку кредитодавці часто зазначають у своїх договорах означає який відсоток від конкретно несплаченого тіла кредиту має нараховуватись відповідачу у якості відсотків за користування кредитними коштами у певний день/період.
Отже фактично законодавець зазначає, що денна процентна ставка це всі загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом , які виражаються у відсотках від наданого тіла кредиту, і вводить законодавчі обмеження на розмір цього проценту, тобто вводить обмеження на суму яку позичальник має сплачувати щодня за користування кредитними коштами, у прямій залежності від тіла наданого йому кредиту.
Відтак доречніше зазначати подібні обмеження саме у вигляді конкретної грошової суми яку позичальник має сплачувати кредитодавцю, а не використовуючи проценти.
Загальний розмір кредиту - 8 000,00 грн.
У періоди, з 11.08.2024 по 20.08.2024 року - 1.5%, тобто 120 грн. витрат у день, з 21.08.2024 по 07.01.2025 - 1%., тобто 80 грн. витрат у день.
Таким чином за період з 11.08.2024 по 20.08.2024 року підлягають стягненню відсотки у сумі 1 080,00 грн, за період з 21.08.2024 по 07.01.2025 підлягають стягненню відсотки у сумі 11 200,00 грн а разом 12 280,00 грн
Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, а тому рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2025 року підлягає зміні в частині стягненої суми з відповідача на користь позивача заборгованість з 25 880,00 до 20 280,00грн
Доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи розрахунок є неналежним доказом, оскільки складений позивачем, та правильність вказаних у ньому даних не підтверджена іншими наявними в матеріалах справи доказами, є необґрунтованими, оскільки судом було проведено власний розрахунок заборгованості відповідача.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви Позивачем у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн.
Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 3 633,60 грн.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1 898,19 грн., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог 78,36%.
Разом з тим, оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до розміру задоволених апеляційний вимог 21,64% у сумі 524,21 грн.
Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином суд дійшов висновку, що судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Таліон Плюс» у сумі 1 373,98 грн.
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи.
Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Хархан Оксаною Володимирівною - задовольнити частково.
Рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2025 рокув оскаржуваній частині змінити, зменшивши суму стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» з 25 880,00 грн. до 20 280,00 грн. та суму судового збору що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» з 2422,40 грн. до 1 373,98 грн.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна