ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: 
вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/ Код ЄДРПОУ 03500004
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.05.2026 Справа № 917/2287/25 

За позовною заявою Акціонерного товариства "Укртрансгаз", вул. Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЗЕНЕН УКРАЇНА НАФТОМАШ", вул. Чумацький шлях, буд. 66 Б, офіс 211, м. Полтава, Полтавська область, 36034
про стягнення 424 569,60 грн

Суддя Тимощенко О.М. 
Секретар судового засідання Сьомкіна А. В.

Представники учасників справи:
від позивача: Дем`янова К. О.,
від відповідача: не з`явився

15.12.2025 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЗЕНЕН УКРАЇНА НАФТОМАШ" про стягнення 424 569,60 грн штрафу за невиконання умов договору про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) №2412000052 від 16.12.2024 (вх. 32385/25).
За результатами автоматизованого розподілу судової справи № 917/2287/25 між суддями справу передано на розгляд судді Байдуж Ю. С. 
Ухвалою від 22.12.2025 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
23.12.2025 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (вх. № 16642). 
05.01.2026 року до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №71, а. с. 59 - 63), відповідно до якого останній просив зменшити розмір штрафу на 90%.
12.01.2026 року до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №271, а. с. 73 - 77).
Ухвалою від 20.01.2026 року суд постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання у справі на 26.02.2026 року на 10:00 год. 
20.02.2026 від представника позивача через систему "Електронний суд" до суду надійшло клопотання (вх. №2343, а. с. 83, 84) про участь у судовому засіданні 26.02.2026 та у всіх наступних судових засіданнях по справі № 917/2287/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою "Підсистеми відеоконференцзв`язку" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. 
Ухвалою від 23.02.2026 року суд задовольнив клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні по справі № 917/2287/25 у режимі відеоконференції (вх. № 2343 від 20.02.2026) та доручив забезпечення проведення відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику позивача по справі - Дем`яновій Каріні Олександрівні.
25.02.2026 року до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (вх. №2550, а. с. 90).
Підготовче судове засідання призначене на 26.02.2026 року не відбулось в зв`язку з перебуванням судді Байдуж Ю. С. на лікарняному. 
Розпорядженням керівника апарату суду від 10.03.2026 року №60 на підставі п. 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 917/2287/25 у зв`язку зі звільненням судді.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2026 року справу № 917/2287/25 розподілено судді Тимощенко О.М.
Ухвалою від 12.03.2026 року суд прийняв справу до свого провадження та призначив підготовче засідання на 14.04.2026 р. на 11 год. 30 хв.
У зв`язку з ввімкненням 14.04.2026 року автоматизованої системи централізованого оповіщення "повітряна тривога" у м. Полтава та Полтавській області підготовче засідання по даній справі не відбулося.
Ухвалою від 14.04.2026 року суд відклав підготовче засідання у даній справі на 27.04.2026 р. на 09:30 год.
Протокольною ухвалою від 27.04.2026 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 19.05.2026 р. на 09:05 год.
В судові засідання 27.04.2026 р. та 19.05.2026 року відповідач повноважного представника не направив, належним чином та завчасно був повідомлений про дату і час розгляду судових засідань, що підтверджується довідками про доставку ухвал суду в електронний кабінет відповідача (а. с. 104, 110).
В судовому засіданні 19.05.2026 року представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.
В судовому засіданні 08.05.2025 року за результатами розгляду справи суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду, повідомив коли буде виготовлено повне рішення, роз`яснив порядок, строки оскарження рішення та набранням ним чинності. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 
У справі, що розглядається предметом доказування, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів, є питання встановлення наявності чи відсутності факту прострочення відповідача та застосування за таке прострочення штрафної санкції, стягнення якої і є предметом даного позову.
Судом встановлено, між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз", Покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЦЗЕНЕН УКРАЇНА НАФТОМАШ" (далі - ТОВ "ЦЗЕНЕН УКРАЇНА НАФТОМАШ", Постачальник, відповідач) було укладено договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) №2412000052 від 16.12.2024 з Додатками (далі - Договір, а. с. 8 -12).
При укладенні Договору сторони, зокрема, узгодили наступне:
- Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується у визначений цим Договором строк передати у власність Покупця "Арматура трубопровідна: крани, вентилі, клапани та подібні пристрої (Засувки шиберні)" код ДК021-2015-42130000-9 (далі - товар), зазначені у специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього Договору (далі – Специфікація), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі Товари;
- Згідно п. 1.2. Договору, найменування (номенклатура, асортимент), кількість Товарів, одиниці виміру, ціна за одиницю, строк та місце поставки, інші вимоги до Товарів зазначаються у Специфікації;
- ціна цього Договору становить 13 967 251,20 грн (тринадцять мільйонів дев`ятсот шістдесят сім тисяч двісті п`ятдесят одна гривня 20 коп.), в тому числі ПДВ– 2 327 875,20 грн (два мільйони триста двадцять сім тисяч вісімсот сімдесят п`ять гривень 20 коп.). Ціна за одиницю Товару наведена у Специфікації (п.п. 3.1, 3.3. Договору);
- Пунктом 5.1. Договору встановлено, що Постачальник зобов`язався передати Покупцю Товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до Специфікації;
- Пунктом 5.6 Договору передбачено, що право власності на товари переходить від постачальника до покупця в момент передачі товарів постачальником покупцю за видатковою накладною в місці поставки;
- Згідно з п. п. 5.8.1 - 5.8.6 п. 5.8 Договору датою поставки товарів за цим договором є прийняття покупцем товарів за кількістю та якістю відповідно до п. 5.13 Договору та одночасна передача постачальником покупцю в повному обсязі наведених нижче наступних документів: видаткової накладної, оригіналу рахунку-фактури, товарно-транспортної накладної, оригіналу паспорту та/або сертифікату якості та/або іншого аналогічного документу на кожну одиницю (або партію) товарів, інструкції з експлуатації або інший аналогічний документ, документу про підтвердження гарантійних зобов`язань виробника на товар (у разі відсутності такої інформації в паспорті та/або в сертифікаті якості;
- Згідно з п. п. 6.3.1., 6.3.6., 6.3.7. п. 6.3. Договору, Постачальник зобов`язався забезпечити поставку Товарів у строки, встановлені цим Договором; негайно письмово інформувати Покупця про ускладнення, які виникають в ході виконання своїх зобов`язань за цим Договором або про наявність обставин, що впливають на якість Товарів, строки поставки Товарів; належним чином виконувати інші обов`язки, передбачені чинним законодавством України та цим Договором;
- Пунктом 7.1. Договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим Договором.
- Відповідно п. 7.4. Договору, за порушення строків поставки Товарів або недопоставку Товарів Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) відсотка вартості Товарів, поставка яких построчено та/або недопоставлена, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад 30 (тридцять) днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків вартості Товарів, поставку яких прострочено;
- Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє по "30" червня 2025 року, а в частині розрахунків – до їх повного виконання (п. 12.1 Договору).
Відповідно до Специфікації (Додаток № 1 до Договору, а. с. 13), Постачальник зобов`язаний виконати поставку Товарів:
- засувка шиберна фланцева PFF 65-21 у кількості 144 шт. - строк поставки (зазначається кількість календарних днів з дати укладення договору) 90 днів ; у кількості 60 шт. - строк поставки 60 днів, 40 шт. - строк поставки 30 днів;
- засувка шиберна фланцева PFF 100- у кількості 48 шт. - строк поставки (зазначається кількість календарних днів з дати укладення договору) - 90 днів.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Постачальник мав поставити засувки шиберні фланцеві PFF 65-21 у кількості 144 шт. до 17.03.2025 року включно, однак лише частина з них (40 шт.) була поставлена вчасно. Інша частина в загальній кількості 104 шт. була поставлена невчасно, а саме: 
- 50 шт. на суму 2 041 200,00 грн було поставлено 22.05.2025 року, що підтверджується видатковою накладною №9 від 22.05.2025 р. та Актом №205 вхідного контролю ТМЦ та приймання продукції по кількості та якості від 22.05.2025 р. (а. с. 32 - 34);
- 54 шт. на суму 2 204 496,00 було поставлено 19.06.2025 року, що підтверджується видатковою накладною №13 від 18.06.2025 р. та Актом №233 вхідного контролю ТМЦ та приймання продукції по кількості та якості від 19.06.2025 р. (а. с. 35 - 37).
Вказаний товар був прострочений понад 30 днів.
Отже, відповідач порушив умови Договору та взяті на себе зобов`язання, а також порушив права та законні інтересів АТ "Укртрансгаз". Загальна вартість товару, поставленого відповідачем з простроченням понад 30 днів складає 4 245 696,00 грн. 
За порушення зобов`язань, передбачених п. 5.1. Договору та Специфікацією (додаток № 1 до Договору), Відповідач повинен сплатити на користь Позивача штраф у розмірі 10 % вартості товару, поставку якого прострочено (п. 7.4 договору), а саме - 424 569,60 грн, які позивачем і заявлено до стягнення. 
З метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію №1 (вих. №1001ВИХ-25-4024 від 14.07.2025 року), відповідно до якої вимагав перерахувати на користь АТ "Укртрансгаз" пеню та штраф у загальному розмірі 787 903,20 грн (а. с. 38 - 40).
Відповідач не заперечував факту прострочення поставки частини товару понад 30 днів, однак просив зменшити розмір штрафу на 90% зважаючи на те, що:
- ним вже була сплачена на користь позивача пеня у розмірі 363 333,60 грн (платіжна інструкція №417, а. с. 69) відповідно до претензії № 1 (№1001ВИХ-25-4024 від 14.07.2025 р., а. с. 38 - 40);
- більшу частину договору, ТОВ "ЦЗЕНЕН УКРАЇНА НАФТОМАШ" виконано вчасно;
- відповідач не є безпосереднім виробником товару; він уклав договір на придбання засувок шиберних фланцевих PFF у свого контрагента та визначено виробника товару JLANGSU JIE LINSEN PETROLEUM EQUIPMENT CO., LTD (Китай). В свою чергу JLANGSU JIE LINSEN PETROLEUM EQUIPMENT CO., LTD повідомила про неможливість своєчасної поставки товару в узгоджені строки, оскільки на виробництві частково запроваджено проведення модернізації обладнання, яке задіяно у виробництві засувок та яке тривало понад 2 місяці, що фактично унеможливило своєчасність виготовлення та відповідно поставки даного товару;
- підприємство відповідача здійснює свою господарську діяльність в сфері реалізації обладнання для нафтогазового комплексу. Станом на даний час наше підприємство має на виконанні декілька договорів в даному напрямку. Стягнення штрафу такого розміру може призвести до того, що будуть відсутні необхідні обігові кошти для виплати заробітної плати, придбання сировини, неможливості виконувати податкові зобов`язання, що може призвести до порушення виробничого процесу.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що на підставі статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать статті 174 Господарського кодексу України.
У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
За ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається. 
Згідно п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки.
Згідно із ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу. 
Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. 
У ч.1 ст. 662 ЦК України вказано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
У статті 664 ЦК України вказано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (ст.631 ЦК України).
Отже, укладений між сторонами Договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) №2412000052 від 16.12.2024 року є належною підставою для виникнення прав та обов`язків у сторін.
Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За умовами Договору та Специфікацією відповідач був зобов`язаний поставити Товар засувку шиберну фланцеву PFF 65-21 у кількості 144 шт., строк поставки (зазначається кількість календарних днів з дати укладення договору) - 90 днів, тобто до 17.03.2025 року (включно). 
Однак відповідач порушив умови договору, оскільки лише частина товару (засувки шиберні фланцеві PFF 65-21) в кількості 40 шт. була поставлена вчасно. Інша частина в загальній кількості 104 шт. була поставлена з порушенням строку, а саме: 
- 50 шт. на суму 2 041 200,00 грн було поставлено 22.05.2025 року, що підтверджується видатковою накладною №9 від 22.05.2025 р. та Актом №205 вхідного контролю ТМЦ та приймання продукції по кількості та якості від 22.05.2025 р. (а. с. 32 - 34);
- 54 шт. на суму 2 204 496,00 було поставлено 19.06.2025 року, що підтверджується видатковою накладною №13 від 18.06.2025 р. та Актом №233 вхідного контролю ТМЦ та приймання продукції по кількості та якості від 19.06.2025 р. (а. с. 35 - 37).
Вказаний товар був прострочений понад 30 днів.
Взяті на себе зобов`язання відповідач виконав з порушенням строку поставки, наведене відповідачем не спростовано і не заперечувалось в ході розгляду справи, доказів протилежного відповідач суду не надав. 
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно п. 7.4. Договору, за порушення строків поставки Товарів або недопоставку Товарів Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості Товарів, поставку яких построчено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Товарів понад 30 (тридцять) днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків вартості Товарів, поставку яких прострочено.
На підставі п. 7.4 Договору позивач нарахував та заяви до стягнення з відповідача 424 569,60 грн штрафу (10% вартості товарів, поставку яких прострочено).
Перевіривши розрахунок штрафу, наведений позивачем у розрахунку в позовній заяві, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, з огляду на що позовна вимога підлягає задоволенню у повному обсязі.
Перевірка правильності розрахунку пені та штрафу здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон".
Стосовно заяви відповідача про зменшення суми штрафу суд зазначає таке.
Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
За змістом статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Водночас, зміст положень статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України не зобов`язує кредитора доводити наявність у нього збитків для того, щоб притягнути боржника до відповідальності у вигляді штрафних санкцій.
У той же час зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є дискреційним правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 по справі №911/2269/22.
При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК (в редакції, чинній на момент виникнення спору) та ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховувалися такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 916/3211/16, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20): ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінку кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.
Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.
Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Під час розгляду справи відповідачем не доведено жодними доказами ні обставин його важкого фінансового стану, ні значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, тобто наявність об`єктивних, виняткових та непереборних обставин, що унеможливили своєчасне виконання взятих на себе зобов`язань за договором та які є підставою для звільнення його від відповідальності, передбаченої договором.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються в конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19).
У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від вчинення) таких дій.
Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти усвідомлення ризиків при вчиненні відповідного правочину є іншими, ніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або суб`єкт господарювання та пересічний громадянин. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини.
Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/17876/19.
Отже, невиконання стороною прийнятих на себе зобов`язань має наслідком визначену відповідальність, яку сторони мали передбачити при укладенні Договору за загальними засадами справедливості, добросовісності, розумності, а тому наслідки невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором покладаються на нього.
На момент укладення договору відповідач мав розуміти всі ризики, які можуть виникнути в зазначених умовах, однак свідомо уклав договір на зазначених умовах.
Складнощі, які виникли у відповідача із виконанням спірного договору охоплюються його (відповідача) підприємницьким ризиком. Тому, у суду немає правових підстав перекладати комерційний ризик відповідача на позивача шляхом звільнення відповідача від виконання прийнятих на себе обов`язків за договором.
При цьому спірним договором та додатком до нього - Специфікцією було обумовлено строк поставки відповідного товару - 90 календарних днів з дати укладення договору. Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів вживання ним заходів, зокрема, щодо продовження строку поставки товару, повідомлення позивача про неможливість виконання договору.
Крім того суд зазначає, що стаття 326 ЦК України визначає, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.
Ч. 2 ст. 4 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", підземні газосховища є об`єктами державної власності України, що не підлягають приватизації.
Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань:
- одним із видів діяльності АТ "Укртрансгаз" є трубопровідний транспорт;
- єдиним засновником АТ "Укртрансгаз" є АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а засновником АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є держава в особі Кабінету Міністрів України.
Тобто держава в особі Кабінету Міністрів України забезпечує вирішальний вплив на господарську діяльність АТ "Укртрансгаз", який вчиняє опосередковано через ААТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а АТ "Укртрансгаз" здійснює свій основний вид діяльності з використанням державного майна (газопроводів, підземних сховищ газу).
Наведені обставини свідчать про приналежність АТ "Укртрансгаз" до суб`єктів господарювання державного сектора економіки в розумінні ч. 2 ст. 22 ГК України.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 910/3693/18.
З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу.
Згідно вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача, позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими, підтвердженими документально та нормами матеріального права та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного:
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, у відповідності до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ: 
1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЗЕНЕН УКРАЇНА НАФТОМАШ" (вул. Чумацький шлях, буд. 66 Б, офіс 211, м. Полтава, 36034, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 40402037) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 30019801) 424 569,60 грн штрафу та 5 094,84 грн судового збору.
Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 25.05.2026 р.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О. М. Тимощенко