МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2026 р.  	№ 640/101/21 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 600599,78 грн

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 (далі – відповідачка) про стягнення податкового боргу з відповідачки у розмірі 600599,78 гривні.
11.03.2026 Головне управління ДПС у м. Києві подало до Миколаївського окружного адміністративного суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд зменшити позовні вимоги та прийняти рішення, яким стягнути з відповідачки податковий борг на загальну суму 347902,29 гривні.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі поданих відповідачкою податкових декларацій у неї виник податковий борг у розмірі 600599,78 гривні. Зазначений податковий борг всупереч вимогам чинного законодавства вона не сплатила.
30.12.2021 відповідачка подала до Окружного адміністративного суду міста Києва звернення, в якому повідомила про сплату податкового боргу на суму 400000,00 грн та просила суд продовжити строк для добровільного погашення заборгованості до 31.12.2022.
У поданих до Миколаївського окружного адміністративного суду поясненнях від 10.06.2025 та відзиві на позовну заяву від 24.02.2026 відповідачка заперечила проти позову. Вона закцентувала увагу на тому, що з моменту подання позову у 2021 році до моменту поновлення розгляду в 2025 році минуло понад чотири роки. За цей час позивач не вжив жодних активних дій для розгляду справи по суті. Така бездіяльність свідчить про безпідставність стягнення податкового боргу. На думку позивачки, розгляд справи у місті Миколаєві, а не в місті Києві, де вона постійно проживає, суперечить загальним правилам підсудності, що обмежує її право на ефективний захист. Вона стверджувала, що у 2021 році добровільно сплатила податковий борг у розмірі 430000,00 гривень. Щодо несплаченої суми, то трирічний строк давності для стягнення податкового боргу відповідно до пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України (далі – ПК України) сплив у 2023 році. Факт відновлення розгляду справи у 2025 році не означає поновлення права контролюючого органу на стягнення боргу.
11.03.2026 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, в якій він вказав на те, що станом на 10.03.2026 розмір податкового боргу відповідачки становить 347902,29 гривні.
У відзиві на позовну заяву від 23.03.2026 відповідачка додатково вказала на протиправність, на її думку, нарахування їй контролюючим органом пені в розмірі 16054,61 грн: якби кошти від 30.07.2021 та від 12.11.2021 були зараховані відповідачем за призначенням (за 2020 рік), заборгованість за цей період була б відсутня, а отже були б відсутні підстави для нарахування пені.
Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
25.01.2021 Окружний адміністративний суд міста Києва постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та про встановлення Головному управлінню ДПС у м. Києві п`ятиденного строку для усунення недоліків позовної заяви.
23.02.2021 Головне управління ДПС у м. Києві подало заяву про усунення недолік позовної заяви.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини третьої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), абзацу четвертого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративний судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, ця адміністративна справа передана на розгляд і вирішення до Миколаївського окружного адміністративного суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2025 головуючим суддею для розгляду цієї справи визначено суддю Мельника О.М.
14.04.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про прийняття адміністративної справи № 640/101/21 до свого провадження.
За таких обставин, твердження відповідачки про те, що справа № 640/101/21 не підвідомча Миколаївському окружному адміністративному суду, і що суд поновив провадження у цій справі, є необґрунтованим.
Відповідно до наказу голови Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 № 33-к суддю Мельника О.М. відраховано зі штату Миколаївського окружного адміністративного суду у зв`язку зі звільненням його на підставі рішенням Вищої ради правосуддя від 17.02.2026 № 215/0/15-26 у відставку.
Згідно з розпорядженням керівника апарату Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.02.2026 № 237/02-10 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 640/101/21» було здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2026 головуючим суддею для розгляду цієї справи визначено суддю Ярощука В.Г.
23.02.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про прийняття справи до свого провадження, про її розгляд спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за матеріалами в електронній формі.
11.03.2026 позивач подав до Миколаївського окружного адміністративного суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд зменшити позовні вимоги та прийняти рішення, яким стягнути з відповідачки податковий борг на загальну суму 347902,29 грн, яка ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 прийнята до розгляду.
23.03.2026 відповідачка звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду про витребування у позивача доказів.
01.04.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу:
про заміну сторони у справі, а саме: Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116; код ЄДРПОУ 43141267) на його правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116; код ЄДРПОУ ВП 44116011);
про часткове задоволення клопотання відповідачки про витребування доказів та про їх витребування у відповідача.
02.04.2026 і 13.04.2026 відповідач подав до Миколаївського окружного адміністративного суду витребувані в нього докази.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Відповідачка подала контролюючому органу податкові декларації про майновий стан і доходи з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (11010500) (далі – ПДФО), а саме:
26.04.2019 за 2018 рік на суму податкового зобов`язання 479300,10 грн, з яких станом на 11.12.2020 було сплачено 436983,52 грн, сума боргу – 42316,58 грн;
17.06.2020 за 2019 рік на суму податкового зобов`язання 465389,75 гривні.
Крім цього, у відповідачки була наявна непогашена податкова заборгованість з ПДФО станом на 11.12.2020:
1) на підставі податкових повідомлень-рішень (далі – ППР) (форма «Ш»):
від 23.05.2019 № 0167391302 у розмірі 26451,76 грн, яке відповідно до довідки (ф. 20) від 25.06.2019 до поштового відправлення № 0101126011840 відповідачка не отримала у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання;
від 18.12.2019 № 0144013305 у розмірі 45092,75 грн і від 18.12.2019 № 0144033305 у розмірі 10000,00 грн, які відповідно до довідки (ф. 20) від 10.01.2020 до поштового відправлення № 0101127293539 відповідачка не отримала у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання;
2) пені у сумі 11348,94 грн, нарахованої на подану відповідачкою 26.04.2019 податкову декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік.
Позивач виставив відповідачці податкову вимогу від 12.08.2015 № 10843 (форма «Ф») на суму 26561,71 грн, яку вона не отримала у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання, що підтверджується довідкою (ф. 20) від 02.10.2015 до поштового відправлення № 0103317241996.
Зазначену податкову вимогу відповідачка в адміністративному або судовому порядку не оскаржила.
Загальний розмір податкового боргу відповідачки на день подання цього позову до суду за даними контролюючого органу становив 600599,78 грн, що підтверджується відповідним розрахунком позивача від 11.12.2020 та витягом з інтегрованої картки платника.
Відповідно до квитанції від 30.07.2021 № 57334834 та до платіжного доручення від 12.11.2021 № 1І3F50930 відповідачка сплатила ПДФО за 2020 рік у сумах 30000,00 грн і 400000,00 грн відповідно.
Згідно з інформацією позивача про розмір та структуру податкового боргу, який підлягає стягненню, станом на 02.04.2026 і до витягу з інтегрованої картки платника податковий борг відповідачки з ПДФО становив 347902,29 гривні.
З метою стягнення з відповідачки вищенаведеного податкового боргу позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.
Відповідно до частини першої статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі – ПК України) визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 38.1 статті 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 податкове зобов`язання – сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків – сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий борг – сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Пунктом 56.11 статті 56 ПК України закріплено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Відповідно до пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо:
платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;
дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;
згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;
дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;
результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
Крім цього, відповідно до підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, – після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.
Абзацом третім пункту 129.4 статті 129 ПК України передбачено, що на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення його сплати, починаючи з 91 календарного дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Відповідно до частини першої пункту 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Пунктом 131.2 статті 131 ПК України передбачено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.
Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжній інструкції (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно з абзацом другим пункту 42.5 статті 45 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Пунктом 95.2 статті 95 ПК України встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Пунктом 41.4 статті 41 ПК України встановлено, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.
Згідно з підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України до контролюючих органів відносяться податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи).
Отож позивач має повноваження на звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу.
Суд встановив, що відповідачка подала контролюючому органу податкові декларації про майновий стан і доходи з ПДФО, а саме:
26.04.2019 за 2018 рік на суму податкового зобов`язання 479300,10 грн;
17.06.2020 за 2019 рік на суму податкового зобов`язання 465389,75 гривні.
Враховуючи пункт 56.11 статті 56 ПК України, вищезазначені грошові зобов`язання вважаються узгодженими, і вони не підлягають оскарженню.
Крім цього, позивач прийняв ППР (форма «Ш») про визначення відповідачці грошового зобов`язання з ПДФО, а саме:
від 23.05.2019 № 0167391302 на суму податкового зобов`язання 26451,76 грн;
від 18.12.2019 № 0144013305 на суму податкового зобов`язання 45092,75 грн;
від 18.12.2019 № 0144033305 на суму податкового зобов`язання 10000,00 гривень.
Усі вищенаведені ППР відповідачка не отримала у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання поштових відправлень, що підтверджується довідками (ф. 20) від 25.06.2019 до поштового відправлення № 0101126011840 і від 10.01.2020 до поштового відправлення № 0101127293539.
Враховуючи абзац другий пункту 42.5 статті 45 ПК України, вони вважаються врученими їй належним чином.
В судовому та адміністративному порядку у встановлені чинним законодавством терміни ці ППР відповідачка не оскаржила, а тому зазначені у них суми податкових зобов`язань підлягають сплаті протягом 10 робочих днів, що настають за днем їх отримання, і вважаються узгодженими.
Відповідно до розрахунку позивача від 11.12.2020 та до витягів з інтегрованої картки платника податкові зобов`язання, визначенні в податковій декларації про майновий стан і доходи від 26.04.2019 з ПДФО за 2018 рік станом на 11.12.2020 були сплачені відповідачкою в розмірі 436983,52 грн, сума боргу становила 42316,58 гривні.
Згідно з квитанцією від 30.07.2021 № 57334834 та з платіжним дорученням від 12.11.2021 № 1І3F50930 відповідачка сплатила ПДФО за 2020 рік у сумах 30000,00 грн і 400000,00 грн відповідно.
Відповідно до частини першої пункту 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Отже, встановлена пунктом 87.9 статті 87 ПК України заборона платникам спрямовувати кошти на погашення грошового зобов`язання до повного погашення податкового боргу (крім випадків, визначених цим же пунктом) кореспондується з обов`язком податкового органу зараховувати такі кошти в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.09.2022 у справі № 380/7694/20.
Пунктом 131.2 статті 131 ПК України передбачено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.
Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжній інструкції (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.
Із системного аналізу вказаних правових норм ПК України слідує, що законом імперативно встановлено обов`язок податкового органу здійснювати зарахування коштів, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, а платнику податків встановлено заборону спрямовувати кошти на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу (крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).
Таким чином, контролюючий орган зобов`язаний зарахувати кошти, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.
Аналогічний правова позиція сформована у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 826/12529/18, від 30.07.2025 у справі № 520/3684/2020 і від 19.05.2026 у справі № 560/7741/24.
Відповідно до витягу з інтегрованої картки платника, доданого позивачем до заяви від 02.04.2026, контролюючий орган зараховував кошти, що сплатила відповідачка 30.07.2021 і 12.11.2021, в такому порядку:
1) 30000,00 грн, сплачених згідно з квитанцією від 30.07.2021 № 57334834, зараховано в рахунок погашення податкового боргу за грошовими зобов`язаннями, визначеними в податковій декларації про майновий стан і доходи від 26.04.2019 з ПДФО за 2018 рік;
2) 400000,00 грн, сплачених згідно з платіжним дорученням від 12.11.2021 № 1І3F50930, зараховано в рахунок погашення податкового боргу за грошовими зобов`язаннями визначеними:
в податковій декларації про майновий стан і доходи від 26.04.2019 з ПДФО за 2018 рік у розмірі 12316,58 грн; 
в ППР 23.05.2019 № 0167391302 у розмірах 3158,47 грн, 20000,00 грн і 3293,29 грн, всього – 26451,76 грн;
в ППР від 18.12.2019 № 0144013305 у розмірах 3426,39 грн, 18017,34 грн, 2000,00 грн, 1342,14 грн, 343,70 грн, 2000,00 грн, 2502,81 грн, 15460,37 грн, всього – 45092,75 грн;
в ППР від 18.12.2019 № 0144033305 у розмірі 10000,00 грн;
в податковій декларації про майновий стан і доходи від 17.06.2020 з ПДФО за 2019 рік у розмірі 305603,84 гривні.
Відтак контролюючий орган зарахував сплачені позивачкою 30.07.2021 і 12.11.2021 кошти в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення, тобто з дотриманням вимог пункту 87.9 статті 87 і пункту 131.2 статті 131 ПК України.
Як наслідок, станом на 12.11.2021 розмір податкового боргу відповідачки з ПДФО становив 170599,78 грн, а саме:
159785,91 грн податкових зобов`язань за податковою декларацією про майновий стан і доходи від 17.06.2020 з ПДФО за 2019 рік (?465389,75 - ?305603,84 = ?159785,91);
10813,87 грн пені, нарахованою на податкові зобов`язання, визначені відповідачкою у податковій декларації про майновий стан і доходи від 26.04.2019 з ПДФО за 2018 рік.
Податкові зобов`язання відповідачки з ПДФО, визначені податковою декларацією про майновий стан і доходи від 26.04.2019 з ПДФО за 2018 рік, ППР (форма «Ш») від 23.05.2019 № 0167391302, від 18.12.2019 № 0144013305 і від 18.12.2019 № 0144033305, були повністю погашенні.
У заяві від 11.03.2026 про зменшення розміру позовних вимог позивач стверджує, що податковий борг, який підлягає стягненню з відповідачки у цій справі, становить 347902,29 гривні.
Відповідно до інформації позивача про розмір та структуру податкового боргу, який підлягає стягненню, станом на 02.04.2026 і до витягу з інтегрованої картки платника до цієї суми податкового боргу відповідачки з ПДФО відповідач включив, зокрема, грошові зобов`язання в загальному розмірі 177302,51 грн, а саме:
47228,00 грн і 12000,00 грн на підставі ППР (форма «Ш») від 18.12.2020 № 0170053309;
112833,77 грн на підставі податкової декларації про майновий стан і доходи від 02.08.2021 з ПДФО за 2020 рік;
5240,74 грн пені, що була нарахована у період з 30.07.2021 по 11.11.2021.
Однак, вказані грошові зобов`язання відповідачки у загальному розмірі 177302,51 грн не є предметом розгляду у цій справі.
Предметом позову у справі № 640/101/21 є грошові зобов`язання відповідачки, зазначені у розрахунку суми податкового боргу станом на 11.12.2020 (додаток до позовної заяви від 04.01.2021).
У заяві від 11.03.2026 позивач просив зменшити позовні вимоги. Заяви про збільшення позовних вимог ним подано не було.
Крім цього, позивач не подав до суду копії податкової декларації про майновий стан і доходи від 02.08.2021 з ПДФО за 2020 рік та ППР (форма «Ш») від 18.12.2020 № 0170053309.
Тобто у матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідачки податкового боргу за вищевказаними грошовими зобов`язаннями.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки податкового боргу в розмірі 177302,51 грн задоволенню не підлягають.
У відзивах на позовну заяву відповідачка наполягала на тому, що спірний податковий борг відповідно до пунктів 102.1 і 102.4 статті 102 ПК України є безнадійним, оскільки щодо нього минув строк давності у травні 2022 року.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 101.1 статті 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
Згідно з підпунктом 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК України під терміном «безнадійний» розуміється податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу.
Пунктом 102.4 статті 102 ПК України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Таким чином, стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки, безумовно вважається безнадійним.
У разі, коли контролюючий орган ініціював до стягнення податкового боргу до закінчення цього строку давності, цей податковий борг не підпадає під визначення «безнадійного», що зазначене у підпункті 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК України (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом).
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 813/135/16 і від 13.12.2023 у справі № 804/3830/17.
Вище суд встановив, що станом на 12.11.2021 розмір податкового боргу відповідачки з ПДФО становив 170599,78 грн, а саме:
159785,91 грн податкових зобов`язань за податковою декларацією про майновий стан і доходи від 17.06.2020 з ПДФО за 2019 рік;
10813,87 грн пені, нарахованою на податкові зобов`язання, визначені відповідачкою у податковій декларації про майновий стан і доходи від 26.04.2019 з ПДФО за 2018 рік.
Із цим позовом позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва 04.01.2021.
Отож контролюючий орган ініціював стягнення вказаного податкового боргу в межах 1095 календарних днів з дня його виникнення, а тому він не підпадає під визначення «безнадійного».
Як наслідок, позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки податкового боргу в розмірі 170599,78 грн є обґрунтованими.
У зв`язку з виникнення у відповідачки податкового боргу позивач виставив їй податкову вимогу від 12.08.2015 № 10843 (форма «Ф») на суму 26561,71 грн, яку вона не отримала у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання, що підтверджується довідкою (ф. 20) від 02.10.2015 до поштового відправлення № 0103317241996.
Ця податкова вимога на цей час не відкликана. Відповідачка не зверталася до позивача із заявами про розстрочення або відстрочення податкового боргу, суму податкового боргу у визначені строки не сплатила.
Податкова вимога вважається отриманою відповідачкою 02.10.2015, а позов поданий – 04.01.2021, тобто у строки, встановлені пунктом 95.2 статті 95 ПК України.
З огляду на вищевикладене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідження, та враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Згідно з частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведення експертиз.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача, який є суб`єктом владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, абзацом шостим пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Стягнути зі ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 170599 (Сто сімдесят тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 78 копійок.
3. Відмовити у задоволені позовних вимог про стягнення зі ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 177302 (Сто сімдесят сім тисяч триста дві) гривні 51 копійка.
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.
7. Учасники справи:
позивач: Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116; код ЄДРПОУ ВП 44116011);
відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
8. Повний текст рішення суду складений 29.05.2026.

Суддя В.Г.Ярощук