ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" травня 2026 р. Справа№ 911/3901/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Спаських Н.М.
суддів: Яценко О.В. 
Горбасенка П.В. 

при секретарі судового засідання: Кузьменко А.М.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 21.05.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу від 15.04.2026 Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2026
у справі № 911/3901/25 (суддя Бабкіна В.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Баришівка-Центр" (Київська обл.)
до 1. Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області (Київська обл.)
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Баришівка-мій дім" (Київська обл.)
про стягнення 235316,32 грн. збитків (упущеної вигоди),

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ТОВ "Управляюча компанія "Баришівка-Центр" до Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області та до ТОВ "Управляюча компанія "Баришівка-мій дім" про стягнення 235316,32 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідачем1 не було дотримано двомісячного терміну попередження позивача про дострокове припинення з ним дії договору № 1 від 30.11.2020 р. про надання послуги з управління багатоквартирними будинками. Це спричинило позивачу збитки у вигляді неодержаного прибутку (як винагороди управителя за ці два місяці) за вказаним договором у зв`язку з укладенням відповідачем1 аналогічного договору з новим управителем -- відповідачем 2.
У позові ТОВ "УК "Баришівка-Центр" просив солідарно стягнути з Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області та із ТОВ "УК "Баришівка-мій дім" як нового управителя, неодержані доходи у вигляді винагороди управителя за серпень та вересень 2024 року у загальній сумі 235 316,32 грн.
Справу розглянуто у спрощеному позовному провадженні без виклику представників сторін. 
Рішенням Господарського суду Київської області від 26.03.2026 у справі № 911/3901/25 позовні вимоги задоволено частково лише стосовно Відповідача1.
Стягнуто з Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області (код 43560334) на користь ТОВ "Управляюча компанія "Баришівка-Центр" (код 43850630) 235316 грн. 32 коп. збитків (упущеної вигоди), 3528 грн. 74 коп. судового збору.
У задоволенні позовних вимог до ТОВ "Управляюча компанія "Баришівка-мій дім" (код 45427240) відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Виконавчий комітет Баришівської селищної ради Броварського району Київської області 15.04.2026 через систему "Електронний суд" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2026 у справі № 911/3901/25. Ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову ТОВ "Управляюча компанія "Баришівка-Центр". Стягнути з Позивача на користь Виконавчого комітету Баришівської селищної ради витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Спаських Н.М., суддів: Яценко О.В., Горбасенко П.В.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд залишити без змін рішення Господарского суду Київської області від 26.03.2026 року. 
В засідання 21.05.2026 на розгляд апеляційної скарги з`явилися представники позивача та Відповідача1 (Виконавчий комітет Баришівської селищної ради Броварського району Київської області), які підтримали свої позиції щодо апеляційної скарги. 
Представник Відповідача2, будучи належно повідомленим про призначення скарги до розгляду, в засідання не з`явився, що не перешкоджає суду в розгляді апеляційної скарги Відповідача1 по суті. 

З урахуванням зібраних у справі доказів, доводів та заперечень сторін, колегією суддів Північного апеляційного господарського суду встановлено наступне:
Обома сторонами не заперечується, що 27.11.2020 р. Баришівською селищною радою було прийнято рішення № 282 "Про призначення управителя багатоквартирних будинків на території Баришівської селищної ради Київської області", яким затверджено результати проведеного конкурсу щодо призначення управителя по об`єкту конкурсу № 1 (житловий масив "Центральний") - ТОВ "Управляюча компанія "Баришівка-Центр", по об`єкту конкурсу № 2 (житловий масив "Софіївський") - ТОВ "УК "Баришівка-Софіївська", призначено переможців конкурсу управителями багатоквартирних будинків по відповідних житлових масивах (групах будинків) та вирішено укласти з ними договори про надання послуг з управління багатоквартирними будинками з 01.11.2020 р. терміном на 1 рік.
30.11.2020 р. між позивачем ТОВ "УК "Баришівка-Центр" (управитель) та Виконавчим комітетом Баришівської селищної ради (уповноважена особа), що діє від імені співвласників багатоквартирних будинків, вказаних в додатку 1 до цього договору, укладено договір № 1 (а.с. 11 том 1) про надання послуги з управління багатоквартирними будинками, розроблений згідно з Типовим договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 р. № 712 (п. 1.1).
За умовами договору Позивач, як управитель, зобов`язується надавати співвласникам багатоквартирних будинків, вказаних в додатку № 1 до цього договору, послугу з управління їхніми багатоквартирними будинками, а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору (п. 1.2 договору).
Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання та задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна та його прибудинкової території (п. 1.3 договору).
Ціна послуги з управління включає витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку; винагороду управителю (п. 3.1 договору).
Ціна послуги з управління встановлена окремо по кожному багатоквартирному будинку в залежності від його індивідуальних характеристик, переліку та обсягу робіт і вказана в додатку 1 до цього договору (п. 3.2 договору) - а.с. 15-16 том 1).
Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 3.3.).
Ціна послуги з управління підлягає коригуванню управителем в односторонньому порядку без погодження із співвласниками в разі: прийняття на законодавчому рівні рішення про підвищення мінімальної заробітної плати; підвищення вартості електроенергії; в інших випадках, передбачених вимогам чинного законодавства України (п. 3.5 договору).
Договір набирає чинності з 01.12.2020 р. та укладається строком на 1 рік (п. 9.1 договору).
Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на 1 рік (п. 9.2 договору). 
Якщо протягом строку дії цього договору співвласники приймають рішення про зміну форми управління будинком або про обрання іншого управителя, цей договір достроково припиняється через два місяці з дати отримання управителем повідомлення від співвласників (уповноваженої ними особи) про таке рішення (п. 9.3 договору).
З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що Договір його сторонами виконувався та строк дії вказаного Договору неодноразово продовжувався в порядку п. 9.2 договору.
Колегія суддів відхиляє доводи Відповідача1, що Договір від 30.11.2020 (а.с. 11 том 1) є нікчемним, бо він був укладений позивачем без надання невід`ємних його частин у вигляді "Списків співвласників площ квартир та приміщень, що перебувають у їх власності" станом на дату укладення договору, а також "Загальних відомостей про будинок". 
За правилами ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідач1 не навів норми чинного законодавства, яка прямо передбачає нікчемність укладеного сторонами договору від 30.11.2020. 
Судом першої інстанції встановлено, що 22.01.2024 р. рішенням засновника ТОВ "УК "Баришівка-Центр" (а.с. 19 том 1) було проведено коригування з 01.02.2024 р. вартості послуг з управління багатоквартирними будинками ж/м "Центральний", враховуючи зростання мінімального рівня заробітної плати та цін на послуги спеціалізованих організацій, паливо, будівельні матеріали і комплектуючі, які використовуються при наданні житлових послуг. Дане рішення прийнято позивачем на підставі п. 3.5. Договору від 30.11.2020. 
ТОВ "УК "Баришівка-Центр" з урахуванням вказаного рішення, листом-повідомленням б/н від 29.01.2024 р. (а.с. 20 том 1) поінформувало Баришівську селищну раду, зокрема, про те, що з метою належного виконання своїх зобов`язань з утримання переданого на обслуговування ТОВ "Баришівка-Центр" і ТОВ "Баришівка-Софіївська" житлового фонду та недопущення збиткової діяльності цих підприємств, у відповідності до п. 3.5. Договорів управління багатоквартирними будинками № 1 та № 2 від 30.11.2020 проводиться коригування вартості послуг з управління будинками житлових масивів "Центральний" "Софійський" в смт. Баришівка з урахуванням зростання мінімального рівня заробітної плати та цін на послуги спеціалізованих організацій, паливо-будівельні матеріали і комплектуючі, які використовуються при наданні житлових послуг. 
Скориговані тарифи вводяться в дію з 01.02.2024 р.

Листом № 03 від 02.02.2024 р. (а.с. 21 том 1) ТОВ "УК "Баришівка-Центр" повідомило Баришівську селищну раду про вказане коригування вартості послуги з управління, разом з яким був направлений додаток під назвою: "Вартість послуг управління багатоквартирними будинками ж/м "Центральний" в смт. Баришівка з 01.02.2024 р.", а також додатки у вигляді Кошторисів витрат за утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території за кожним будинком в управлінні позивача (а.с. 22-44 том 1).
Отримання від позивача цих звернень з усіма додатками Відповідач1 не заперечує. 
За доводами Відповідача1, висловленими представником в засіданні 21.05.2026, позивач завчасно знав про намір Баришівської селищної ради провести новий конкурс на визначення управителя в т.ч. щодо будинків, які обслуговує позивач за Договором від 30.11.2020. 

В подальшому 12.07.2024 р. Баришівською селищною радою було прийнято рішення № 230 від 12.07.2024 р., яким вирішено: призначити ТОВ "УК "Баришівка-мій дім" управителем багатоквартирних будинків на території Баришівської селищної територіальної громади Київської області по об`єкту конкурсу № 1 - багатоквартирні будинки ж/м "Центральний"; призначити ТОВ "УК "Баришівка-Сервіс" управителем багатоквартирних будинків на території Баришівської селищної територіальної громади Київської області по об`єкту конкурсу № 2 - багатоквартирні будинки ж/м "Софіївський"; призначити ТОВ "УК "Баришівка-Сервіс" управителем багатоквартирних будинків на території Баришівської селищної територіальної громади Київської області по об`єкту конкурсу № 3 - багатоквартирні будинки с. Морозівка.
Листом № 2111/03-15/22.07.2024 від 22.07.2024 р. (а.с. 18 том 1) Баришівською селищною радою повідомлено ТОВ "УК "Баришівка-Центр", що управителем багатоквартирних будинків ж/м "Центральний" вже є ТОВ "УК "Баришівка-мій дім" відповідно до укладеного з договору № 1/24 від 17.07.2024 р., що вступає в силу з 01.08.2024 р., а управителем багатоквартирних будинків ж/м "Софіївський" - є ТОВ "УК "Баришівка-Сервіс" відповідно до договору № 2/24 від 17.07.2024 р. та договору № 3/24 від 17.07.2024 р., які вступають в силу з 01.08.2024 р.
Позивач вважає, що за наслідками таких рішень Відповідача1, із ним достроково було припинено дію Договору від 30.11.2020 з порушенням визначеного цим Договором терміну на вчинення такої дії. 
За умовами п. 9.3. Договору від 30.11.2020 - якщо протягом строку дії цього Договору Співвласники приймають рішення про зміну форми управління будинком або про обрання іншого управителя, цей Договір достроково припиняється через 2 місці з дати отримання Управителем повідомлення від Співвласників (уповноваженої ним особи) про таке рішення. 
Даний Договір від імені співвласників квартир у будинках підписано Баришівською селищною радою, про що вказано у преамбулі договору. 
Звертаючись до суду із позовом у справі, ТОВ "УК "Баришівка-Центр" вказує, оскільки всупереч умовам Договору його не було за два місяці Відповідачем1 попереджено про дострокове припинення в односторонньому порядку договору управління № 1 від 30.11.2020 р., то тим самим Виконавчий комітет Баришівської селищної ради Броварського району Київської області та ТОВ "УК "Баришівка-мій дім" (як новий управитель) спільно завдали позивачу збитки у вигляді втраченої (упущеної) вигоди позивачем в розмірі неотриманої винагороди управителя за серпень та вересень 2024 р. по вказаному Договору у загальній сумі 235 316,32 грн. (а.с. 5 том 1).
Позивач просить солідарно стягнути вказані кошти з обох відповідачів у судовому порядку.
Розрахунок позовних вимог здійснено позивачем в спосіб та за його доводами, що розмір щомісячної винагороди позивача у витратах по всіх багатоквартирних будинках масиву "Центральний" по Договору від 30.11.2020 згідно введених позивачем в дію з 01.02.2024 нових житлових тарифів, сумарно становить 117 658,16 грн. (як 25% винагороди управителя). 
Тому позивач має право на подвійну суму такої винагороди за серпень та вересень 2024 р. 
За наявними у справі доказами по змінених кошторисах витрат по всіх будинках, математично місячна спірна сума 117 658,16 грн. позивачем визначена вірно та перевірена судом апеляційної інстанції (розрахунок а.с. 44 том 1). 
Однак в судовому засіданні 21.05.2026 колегія суддів звернула увагу сторін, що пункт 3.1. Договору від 30.11.2020 містить лише вказівку, що ціна послуги з управління включає витрати на:
- утримання будинку, прибудинкової території і поточний ремонт; 
- винагороду управителю. 
При цьому даний пункт Договору не містить відсоткову пропорцію розподілу цих складових за згодою сторін. 
До Договору відсутні додаткові угоди за підписами сторін, які б встановлювали це співвідношення. 
За доводами позивача у позовній заяві (а.с. 5 том 1) -- "за офіційними даними Міністерства розвитку громад і територій України діапазон відсотку винагороди управителю по країні складає від 0% до 50%". 
Як вже встановлено судом, відповідач для коригування вартості послуги управління багатоквартирними будинками із введенням їх з 01.02.2024 (лист а.с. 21 том 1) послався на своє одностороннє право це зробити згідно п. 3.5. Договору. Даний пункт передбачає таку зміну ціни послуги на випадок підвищення мінімальної зарплати, підвищення вартості електроенергії, в інших випадках згідно вимог чинного законодавства. 
Натомість п. 3.1. Договору, який не містить відсоткового співвідношення винагороди управителю в ціні послуги з управління --- залишився без змін. 
В засіданні 21.05.2026 колегія суддів просила позивача пояснити обґрунтованість одностороннього встановлення ним саме 25% як винагороди управителю в нових тарифах на його послуги управління, за якими розраховано упущену вигоду. 
Представник позивача послався лише на те, що на звернення позивача до Баришівської селищної ради № 03 від 02.02.2024 (а.с. 21) з додатками у вигляді розрахунків кошторису витрат по кожному будинку із виділенням 25% винагороди управителя, вказана селищна рада і Відповідач1 ніяких заперечень не висловили. 
Позивач також вважає, що визначені ним 25% знаходяться в межах діапазону розміру винагороди управителя в середньому по Україні (від 0 до 40%). 
Колегія суддів вважає, що оскільки сторонами Договору від 30.11.2020 за їх спільною згодою належних змін до п. 3.1. не внесено із визначенням точної відсоткової пропорції розміру винагороди управителя, то позивач не вправі в односторонньому порядку та на підставі застосування п. 3.5. Договору, в рамках коригування тарифів через зміну цін і ріст мінімальної зарплати, робити такі зміни про відсотковий розмір власної винагороди шляхом складення лише самим позивачем кошторисів витрат по будинках, якими він управляє. 
На такі обставини суд першої інстанції уваги не звернув і не надав їм належної оцінки, вказавши лише, що Відповідачем1 відзиву на позов не подано, доводів позивача не заперечено та не спростовано. 
Приймаючи рішення на користь позивача, суд першої інстанції також посилається, що в справу не надано жодних заперечень ані щодо скоригованої позивачем вартості послуг за тарифами, встановленими з 01.02.2024 р., ані контррозрахунку розміру упущеної вигоди, заявленої до стягнення, ані загалом будь-яких доказів на спростування вимог позивача.

При цьому судом першої інстанції вірно встановлено, що має місце порушення Відповідачем1 встановленого п. 9.3 Договору від 30.11.2020 порядку дострокового припинення його дії у вигляді недотримання повідомлення управителя за два місяці до часу припинення з ним дії договору № 1 від 30.11.2020 р. 
В справі дійсно відсутні докази, які б підтверджували повідомлення позивача про припинення дії договору № 1 від 30.11.2020 р. у строк, визначений п. 9.3 цього договору.
Доводи Відповідача1 при цьому що позивач керувався нікчемним Договором від 30.11.2020, колегія суддів апеляційного суду відхилила та вже обґрунтувала в постанові мотиви такого висновку. 
В той же час позивач не заперечує самЕ право Відповідача1 на одностороннє розірвання ним Договору від 30.11.2020 через визначення іншого управителя. 

Отже колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довів правомірність одностороннього визначення ним розміру 25% своєї винагороди управителя та, як наслідок, не доказав обґрунтованості розрахунків упущеної вигоди. 
У частині другій статті 22 ЦК України (про відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди) визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків/шкоди, у тому числі - у вигляді упущеної вигоди, необхідна наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 липня 2011 року у справі № 3-64гс11 та постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20).
При цьому, протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).
Отже вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).
В даному випадку позивач не довів правомірність одностороннього визначення ним розміру власної винагороди 25% від тарифу в ціні послуги за управління по Договору від 30.11.2020 і як наслідок, не довів дійсного розміру упущеної вигоди, яку просить стягнути за позовом. 

Стосовно позовної вимоги про солідарне стягнення збитків з обох відповідачів, то колегія суддів погоджується зі висновками суду першої інстанції про відсутність солідарного обов`язку у відповідачів перед позивачем, з огляду на наступне: 
Учасникам справи відомо, що Господарським судом Київської області у рішенні від 09.10.2024 р. у справі № 911/2088/24, яке було залишено без змін постановою Північного апеляційного Господарського суду від 17.03.2025 р., було встановлено, що договір № 1/24 від 17.07.2024 р. про надання послуг з управління багатоквартирними будинками був укладений між Відповідачем1 та Відповідачем 2 (як із новим управителем на зміну позивача) без порушення вимог чинного законодавства на підставі відповідного рішення Виконавчого комітету Баришівської селищної ради та за наслідком проведеного конкурсу.
Суд першої інстанції вірно вказав, що встановлені у вказаному рішенні у справі № 911/2088/24 обставини взаємовідносин відповідачів щодо укладення ними договору № 1/24 від 17.07.2024 р. не впливають на зміст договірних відносин, які склалися між позивачем та відповідачем 1 по Договору від 30.11.2020, яким позивач обґрунтовує позов у справі № 911/3901/25.
За правилами ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Зібраними у справі доказами позивач не довів ні існування норми чинного законодавства, яка встановлює для відповідачів солідарне зобов`язання перед позивачем у виниклому спорі та за виниклих обставин, ні пов`язаність обох відповідачів із позивачем єдиними договірними зобов`язаннями, з яких виникає солідарна відповідальність для відповідачів. 
Солідарна відповідальність передбачається, зокрема, при спільному спричиненні кількома особами шкоди потерпілому, коли неможливо встановити, які зі спільних дій відповідачів і якою мірою спричинили збитки.
Між позивачем та відповідачем 2 ТОВ "УК "Баришівка-мій дім" немає договірних відносин на підставі Договору від 30.11.2020, яким обґрунтовано позов. Натомість цей договір № 1 від 30.11.2020 р. укладений між позивачем та відповідачем1, що спростовує доводи позивачам про солідарність відповідальності відповідачів перед позивачем на підставі вказаного договору. 
Суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність у справі будь-яких доказів протиправності дій з боку Відповідача 2 щодо позивача, як і наявності інших підстав для виникнення у відповідача 2 солідарного з відповідачем 1 обов`язку з відшкодування збитків (упущеної вигоди). 
При цьому сторонами не спростовано, що рішення Виконавчого комітету Баришівської селищної ради від 12.07.2024 р. № 230, а також договір № 1/24 від 17.07.2024 р., укладений між відповідачами на його підставі на зміну управителя будинками замість позивача, є чинними станом на час вирішення спору. 
Отже за цих обставин дійсно немає правових підстав для виникнення солідарної відповідальності обох відповідачів у справі перед позивачем. 
Тому при прийнятті спірного рішення від 26.03.2026 суд вірно відмовив в позові щодо Відповідача2, зокрема, через відсутність у нього солідарного обов`язку перед позивачем із Відповідачем1, недоведеність Відповідачем2 завданої шкоди позивачу за умовами Договору від 30.11.2020. 
Натомість через недоведеність правомірності визначення позивачем його винагороди як управителю в розмірі 25% від ціни послуги з управління по п. 3.1. Договору від 30.11.2020, і як наслідок через недоведеність правильності визначення ціни позову у вигляді розміру упущеної вигоди, як обов`язкової складової для стягнення збитків/шкоди, позивачу слід відмовити також і в позові стосовно Відповідача1 у справі. 

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є:
1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

З огляду на викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає лише до часткового задоволення. 
Рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2026 у справі №911/3901/25 слід скасувати в частині задоволення позову стосовно Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області і прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові.
В решті, щодо відмови в позові до ТОВ "УК "Баришівка-мій дім", рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2026 у справі №911/3901/25 слід залишити без змін. 
На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати за подання позову у справі та апеляційної скарги слід покласти на позивача. 
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу від 15.04.2026 Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2026 у справі №911/3901/25 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2026 у справі №911/3901/25 скасувати в частині задоволення позову стосовно Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області.
3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Баришівка-Центр" відмовити повністю.
В решті рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2026 у справі №911/3901/25 залишити без змін. 
Судові витрати за подання позову у справі покласти на позивача. 
4. В решті апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Баришівка-Центр" (07501, Київська обл., Броварський р-н, селище Баришівка, вул. Неокласиків, буд. 8-А, код 43850630) на користь Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області (07501, Київська обл., Броварський р-н, селище Баришівка, вул. Центральна, буд. 27, код 43560334) 4 235 (чотири тисячі двісті тридцять п`ять) грн. 69 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити суду першої інстанції видати наказ на виконання постанови.

6. Матеріали справи №911/3901/25 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 25 травня 2026 року 

Головуючий суддя Н.М. Спаських 

Судді О.В. Яценко

П.В. Горбасенко