Справа № 202/8376/25
Провадження № 2/202/938/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А І Н И

16 червня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Щербини В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2025 року Дніпровська міська рада звернулася з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2025 визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи.
Ухвалою судді від 03.09.2025 позовну заяву Дніпровської міської ради залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою судді від 24.09.2025 позовну заяву Дніпровської міської ради прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.
В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що кімната АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради. У вказаній кімнаті з 08.09.1989 року зареєстрована відповідачка ОСОБА_1 .
Відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради від 23.04.2013 №179 «Про врегулювання питань щодо надання житлової площі та проживання в гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра» визначено, що житлова проща у гуртожитках використовується особами, які в них проживають, за умови, що дня них таке житло є єдиним місцем проживання; житлова площа в гуртожитках не надається особам, які забезпечені іншим житлом на праві власності у тому самому населеному пункті, де зареєстрований (розташований) гуртожиток.
ОСОБА_1 01.03.2024, 13.02.2024, 02.12.2019, 05.11.2019, 27.06.2019 зверталась до Департаменту житлового господарства ДМР із заявами на упорядкування проживання сім`ї в кімнаті АДРЕСА_1 .
Комісією з питання надання житлової площі у гуртожитках було розглянуто відповідну заяву та прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на упорядкування проживання сім`ї заявниці складом 1 особа, враховуючи, що їй на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 .
Станом на час подання цього позову кількість осіб, які звернулися до Департаменту із заявами на проживання у гуртожитку комунальної власності Дніпровської територіальної громади за 2023-2024 роки становить 342.
Отже, оскільки ОСОБА_1 на праві власності має квартиру адресою: АДРЕСА_2 , тому існують підстави для її виселення із кімнати гуртожитку.
В судовому засіданні 06.04.2026 представник позивача підтримав позов, просив задовольнити. В подальшому у судові засідання не з`являвся.
Відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала. ЇЇ представником, адвокатом Маркеловою В.О. зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована і проживає в кімнаті гуртожитку АДРЕСА_1 . Відповідачка вселилася в кімнату на підставі ордеру №779 від 28.08.1982 року, який був виданий їй за місцем роботи; зареєстрована в цій кімнаті ОСОБА_1 з 1989 році.
На підставі договору довічного утримання від 05.07.2023 року ОСОБА_1 належала однокімнатна квартира адресою: АДРЕСА_2 , в якій проживає особа, за якою відповідачка здійснювала догляд. Вказаний договір довічного утримання розірваний 13.11.2025 року.
Відповідачка самоправно житлове приміщення не займала. Тому жодної правової підстави для виселення ОСОБА_1 з гуртожитку немає. Просила відмовити у задоволені позову.
З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.
Судом встановлено, що у комунальній власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради знаходиться гуртожиток за адресою: 
АДРЕСА_3 у вказаному гуртожитку на підставі ордеру №779, виданого на підставі рішення пострайкому Дніпропетровського домобудівельного комбінату від 22.08.1992 року, займає відповідачка ОСОБА_1 . 
ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявами на упорядкування проживання сім`ї в кімнаті АДРЕСА_1 з питання надання житлової площі у гуртожитках було розглянуто відповідну заяву та прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на упорядкування проживання сім`ї заявниці складом 1 особа, враховуючи, що їй на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 .
У зв`язку з тим, що відповідачка має у власності інше житло, відповідачем ставиться питання про її виселення з кімнати гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, на підставі ч.3 ст. 116 ЖК України..
Також встановлено, що на підставі договору довічного утримання від 05.07.2023 року ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_4 . Вказаний договір розірваний 13.11.2025 року, що посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою В.О., реєстровий номер 635.
Згідно зі статтею 47 Конституцію України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Згідно частини 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
У статті 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року закріплено, що кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до змісту ст. 317, 319 ЦК України власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положенням ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як на підставу позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_1 із кімнати АДРЕСА_1 , Дніпровська міська рада посилається на положення частини 3 ст. 116 ЖК України, відповідно до якого осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_1 самоправно кімнату гуртожитку за вище вказаною адресою не займала; вселилася у вказану кімнату на підставі ордеру, виданого на підставі рішення пострайкому Дніпропетровського домобудівельного комбінату від 22.08.1992 року. 
Даних за те, що відповідачка на час розгляду справи має у власності чи користуванні інше житло, немає.
За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову Дніпровської міської ради і виселення ОСОБА_1 із займаної неї кімнати гуртожитку.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч.1 ст. 76 ЦПК).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК).
Враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими, не доведеним і такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 10,13,81, 259, 263-265,268 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В :

Відмовити Дніпровській міській раді у задоволені позову до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення. 
Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя           Бєльченко Л.А.