ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року
справа №380/5176/26
провадження № П/380/5227/26

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в
ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; номер паспорта: НОМЕР_2 ) звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати підвищення посадового окладу в розмірі 25% за проходження військової служби на території пунктів, яким надано статус гірських капітану ОСОБА_1 за період 21.07.2022 - 18.10.2023;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату підвищення посадового окладу в розмірі 25% за проходження військової служби на території пунктів, яким надано статус гірських капітану ОСОБА_1 за період із 21.07.2022 по 18.10.2023 з врахуванням вимог пункту 1 розділу 5 наказу МОУ №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації. Зазначає, що з 21.07.2022 по 18.10.2023 проходив службу на територіях населених пунктів, яким надано статус гірських. Проте відповідач протиправно не виплачував позивачеві за вказаний період підвищення до посадового окладу у розмірі 25 відсотків. Для відновлення свого порушеного права позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою від 30.03.2026 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою від 06.04.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.
Відповідач 20.04.2026 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтований тим, що відповідач не має дискреційних повноважень у частині вирішення питання щодо застосування 25-відсоткового підвищення посадового окладу, а отже не може бути визнаний таким, що допустив протиправну бездіяльність у зв`язку з його не нарахуванням. Також зазначає, що за посадою позивача в штаті військової частини не передбачено підвищеного посадового окладу в розмірі 25% за проходження військової служби на території населеного пункту, якому надано статус гірського. Оскільки місце реєстрації військової частини НОМЕР_1 не знаходиться на території населеного пункту, якому надано статус гірського, підстави для виплати позивачеві відповідного підвищення посадового окладу відсутні.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
Позивач, ОСОБА_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.07.2022 №208 капітана ОСОБА_1 призначено на об`єкт №28 згідно Плану участі у територіальній обороні, Зона територіальної оборони №3.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.07.2022 №219 капітана ОСОБА_1 призначено на об`єкт №25 згідно Плану участі у територіальній обороні, Зона територіальної оборони №3.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.09.2023 №258 капітана ОСОБА_1 призначено на об`єкт №28 згідно Плану участі у територіальній обороні, Зона територіальної оборони №3.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.10.2023 №291 капітана ОСОБА_1 призначено на об`єкт №105 згідно Бойового розпорядження командира 1 ОБР від 05.03.2022 №5Т, ІНФОРМАЦІЯ_1 №3.
Позивач звернувся до відповідача із рапортом від 27.10.2025, у якому повідомив, що в період із 21.07.2022 по 23.10.2023 проходив військову службу у гірській місцевості ( АДРЕСА_3 ) на об`єктах охорони №25,26 та №28 у складі 3-ї роти охорони НОМЕР_4 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 та просив нарахувати йому за вказаний період підвищення до посадового окладу в розмірі 25% за проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських.
Листом від 04.11.2025 №5/28/3141 відповідач відмовив позивачеві у виплаті вказаного підвищення посадового окладу, мотивуючи це тим, що населений пункт, на території якого зареєстрована та фізично розташована військова частина НОМЕР_1 не включений до переліку гірських населених пунктів, визначеного Постановою №647. Враховуючи вищевикладене, підстави для нарахування та виплати підвищеного посадового окладу в розмірі 25% за проходження військової служби на території населеного пункту, якому надано статус гірського, у військової частини НОМЕР_1 - відсутні.
Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано такі обставини справи та норми чинного законодавства.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 5 Постанови № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надано право, зокрема, установлювати посадові оклади військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, посади яких не передбачені цією постановою, у розмірах, визначених затвердженими цією постановою схемами, згідно з додатками 1-11 за аналогічними посадами.
Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), яким згідно з пунктом 1 розділу I, визначено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Порядок № 260 розроблено, зокрема відповідно до Постанови № 704.
Пунктом 2 Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
Пунктом 4 Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.
Пунктом 1 розділу V Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям, які проходять військову службу на території населених пунктів, яким надано статус гірських, посадові оклади підвищуються на 25 відсотків. Підвищені посадові оклади виплачуються щомісячно: із дня зарахування до списків особового складу військової частини до дня виключення; із дня прибуття до пункту постійної дислокації до дня вибуття - у разі прибуття (вибуття) у складі військової частини (підрозділу).
Пунктом 3 розділу V Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям, які отримують підвищені посадові оклади, надбавка за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) виплачуються з урахуванням підвищених окладів.
Поряд з цим, закон, який встановлює критерії, за якими населені пункти набувають статусу гірських, визначає основні засади державної політики щодо розвитку гірських населених пунктів та гарантії соціального захисту громадян, що у них проживають, працюють або навчаються, є Закон України від 15 лютого 1995 року № 56/95-ВР «Про статус гірських населених пунктів в Україні» (далі - Закон № 56/95-ВР), за частинами першою та другою статті 5 якого передбачено, що статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.
У разі, коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, представництва, відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських, на працівників, які постійно в них працюють, поширюється статус особи, що проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського.
Громадяни, які мають статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського користується пільгами, що встановлені статтею 6 Закону № 56/95-ВР.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 56/95-ВР, умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
На виконання вказаних положень законодавства, Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 648, відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 1 якої встановлено, що на підприємствах, в установах, організаціях, територіальних органах, територіальних підрозділах та військових частинах, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 відсотків.
У разі коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, представництва, відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських, тарифні ставки та посадові оклади працівників, які постійно в них працюють, також підлягають підвищенню у розмірі, передбаченому абзацом першим цього пункту.
Тлумачення Постанови № 648, свідчить, що обов`язковою умовою для виплати працівнику 25 % підвищення до посадового окладу є знаходження на території населених пунктів, яким надано статус гірських, роботодавця (підприємства, установи, організації) або філій, представництв, відділень, інших відокремлених підрозділів роботодавця або робочого місця відповідного працівника.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 453/701/19.
Аналогічне тлумачення цих норм міститься також у листі Департаменту з питань державного регулювання заробітної плати та умов праці Міністерства праці та соціальної політики від 23 червня 2008 року № 403/13/84-08 «Про надання роз`яснення», у якому зазначено, що обов`язковою умовою для отримання посадового окладу, підвищеного на 25 %, є розташування постійного робочого місця працівника в населеному пункті, якому надано статус гірського.
Поряд з цим, зі змісту пункту 20 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення» убачається, що робоче місце - місце (приміщення), на якому працівник постійно чи тимчасово перебуває в процесі трудової діяльності і яке визначене, зокрема на підставі трудового договору (контракту).
Повертаючись до спірних правовідносин убачається, що основними доводами відповідача про відсутність підстав для нарахування позивачеві підвищення до посадового окладу є те, що юридичною адресою військової частини НОМЕР_1 та її місцерозташуванням є: АДРЕСА_4 , яка не має статусу гірського населеного пункту.
Проте суд уважає помилковими такі аргументи відповідача, оскільки поняття «юридична адреса установи», «фактичне розташування установи» та «постійне робоче місце працівника» не є тотожними поняттями.
Більш того, указане слідує з самих положень пункту 1 Постанови № 648, у якому законодавець чітко розмежував «установа, розташована на території населених пунктів, яким надано статус гірських» та «установа, розташована за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але має робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських».
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29.01.2026 у справі №300/772/23.
Як зазначає позивач, у період з 21.07.2022 по 27.12.2022 він проходив військову службу на території АДРЕСА_5 , а у період з 27.12.2022 по 18.10.2023 – на території с. Нижній Турів Боринської селищної територіальної громади Самбірського району Львівської області. Суд зазначає, що вказані населені пункти віднесені до гірських постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 №647, а отже, особи, які працюють у вказаних населених пунктах, мають право на доплату 25 % підвищення до посадового окладу. При цьому спростувань вказаних відомостей відповідач не надав.
Суд зазначає, що за нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Окрім того, відповідачем було визнано факт ненарахування та невиплати позивачу вказаного підвищення до посадового окладу в розмірі 25%. Отже позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З метою належного захисту прав позивача суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення посадового окладу в розмірі 25% за проходження військової служби на території пунктів, яким надано статус гірських та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату з 21.07.2022 по 18.10.2023 підвищення посадового окладу в розмірі 25% за проходження військової служби на території пунктів, яким надано статус гірських, з урахуванням раніше виплачених сум.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини першої статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір", а доказів понесення сторонами інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не представлено, судові витрати в цій частині розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, пп. 15.5 п.15 розділу Перехідних положень КАС України, суд, -
в и р і ш и в :
адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення посадового окладу в розмірі 25% за проходження військової служби на території пунктів, яким надано статус гірських.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; номер паспорта: НОМЕР_2 ) з 21.07.2022 по 18.10.2023 підвищення посадового окладу в розмірі 25% за проходження військової служби на території пунктів, яким надано статус гірських, з урахуванням раніше виплачених сум.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.