ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.06.2026 Справа № 914/324/26 

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Щерби О.Б., розглянувши справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничовидобувна компанія «СДК»
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Орлова Миколи Павловича
про: зобов`язання вчинити дії, стягнення 240 000,00 грн.,

представники:
позивача: Семиренко П.Я., 
відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:
02.02.2026р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірновидобувна компанія «СДК» до відповідача: Фізичної особи-підприємця Орлова Миколи Павловича про зобов`язання вчинити дії, стягнення 240 000,00 грн.
Ухвалою суду від 09.02.2026р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 04.03.2065р., зобов`язано сторін забезпечити участь представників сторін у підготовче засідання.
Хід розгляду справи відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.
04.03.2026р. та 06.05.2026р. представником позивача через систему «Електронний суд» були подані клопотання (вх.№6170/26 та вх.№12791/26 відповідно) про відкладення розгляду справи. 
Протокольною ухвалою суду від 03.06.2026р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 24.06.2026р.
Суть спору:
Спір у справі виник внаслідок того, що відповідач не виконав робіт у відповідності до усних домовленостей.
Позиція позивача:
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що після отримання коштів в розмірі 240 000,00 грн., відповідач до виконання своїх зобов`язань по виконанню обумовлених робіт не приступив та суму авансу позивачу не повернув. За змістом позовних вимог позивач просить повернути кошти та майно, передані, як він стверджує, для виконання робіт.
Позиція відповідача:
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, проти позову не заперечив.
Відповідачем жодної заяви (клопотання) не подано, участі представника у судових засіданнях не забезпечено.
Слід зазначити, що поштові відправлення, за якими на зареєстровану адресу ФОП Орлова М.П., що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом надіслано ухвали суду у справі, не були вручені відповідачу під час доставки та повернулись до суду із відміткою про причини повернення: «за закінченням терміну зберігання».
У постановах від 14.08.2020р. у справі №904/2584/19 та від 13.01.2020р. у справі №910/22873/17 Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
З огляду на викладене вище, враховуючи те, що адреса, на котру відправлялася кореспонденція суду, є юридичною адресою відповідача і останній не повідомляв про зміну цієї адреси, то в силу вимог статті 242 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), він вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи №914/324/26.
Таким чином, судом вжито усіх можливих заходів задля повідомлення відповідача про судовий розгляд позовних вимог.
Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.
Крім того, із 18.10.2023р. введено в дію Закон України № 3200-IX від 29.06.2023р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами». Наведеним Законом внесено відповідні зміни до Господарського процесуального кодексу України.
Суд звертає увагу, що відповідно до ч.6 ст.6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Відповідно до частини сьомої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.
Отже, чинна редакція Господарського процесуального кодексу України зобов`язує юридичних осіб/адвокатів та рекомендує іншим особам зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку та встановлює наслідки невиконання таких вимог-фактичне повернення/не врахування поданих учасниками (що не зареєстрували електронний кабінет в ЄСІТС) заяв по суті спору.
Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і ухвалення судового рішення, у відповідності до ст.13 ГПК України, учасникам справи створювались необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
За результатами дослідження поданих доказів та матеріалів справи, пояснень позивача, суд встановив наступне.
Згідно з усними домовленостями у січні 2024 року відповідачем виставлений рахунок-фактуру № СФ-01 від 24.01.2024р. на суму 80 000,00 грн. для оплати за проведення ремонту електропроводки з блоками управління двигуном до гусеничного екскаватора CAT 324 (Caterpillar).
Позивачем проведено оплату на підставі рахунку-фактури №СФ-01 від 24.01.2024р. у сумі 80 000,00 грн. без ПДВ, що підтверджується платіжними інструкціями: №5616 від 14.02.2024р. на суму 40 000,00 грн., № 5533 від 06.02.2024р. на суму 40 000,00 грн.
Також, як ствердив позивач, відповідачу передано для проведення ремонтних робіт електропроводку з блоками управління двигуном до гусеничного екскаватора CAT 324 (Caterpillar).
У лютому 2024 року відповідачем виставлений рахунок-фактура №СФ-02 від 08.02.2024р. на суму 160 000,00 грн. для оплати за проведення ремонту головного гідронасоса до гусеничного екскаватора CAT 330 (Caterpillar).
Позивачем проведено оплату на підставі рахунку-фактури №СФ-02 від 08.02.2024р. у сумі 160 000,00 грн. без ПДВ, що підтверджується платіжними інструкціями: №5570 від 08.02.2024р. на суму 30 000,00 грн., №5838 від 06.03.2024р. на суму 5 000,00 грн., №5874 від 07.03.2024р. на суму 100 000,00 грн., №5677 від 20.02.2024р. на суму 5 000,00 грн., №5760 від 23.02.2024р. на суму 5 000,00 грн., №5577 від 09.02.2024р. на суму 10 000,00 грн., №5652 від 19.02.2024р. на суму 5 000,00 грн.
Також, за твердженням позивача, відповідачу передано для проведення ремонтних робіт головний гідронасос до гусеничного екскаватора CAT 330 (Caterpillar).
Однак, Фізичною особою-підприємцем Орловим Миколою Павловичем в порушення досягнутих домовленостей не виконано ремонту: електропроводки з блоками управління двигуном до гусеничного екскаватора CAT 324 (Caterpillar); головного гідронасоса до гусеничного екскаватора CAT 330 (Caterpillar).
Також, за твердженням позивача, відповідачем не повернуто належних ТзОВ «Гірничовидобувна компанія «СДК»: електропроводки з блоками управління двигуном до гусеничного екскаватора CAT 324 (Caterpillar); головного гідронасоса до гусеничного екскаватора CAT 330 (Caterpillar).
13 листопада 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гірничовидобувна компанія «СДК» надіслало Фізичній особі-підприємцю Орлову Миколі Павловичу вимогу про повернення ним у 7-денний строк з дати отримання цієї вимоги-претензії, отриманих для проведення ремонту блоки управління двигуном до гусеничного екскаватора CAT 324 (Caterpillar), головний гідронасос до гусеничного екскаватора CAT 330 (Caterpillar) та електропроводку, а також перерахувати (повернути) на рахунок ТзОВ «Гірничовидобувна компанія «СДК» грошові кошти у сумі 240 000,00 гривень.
Однак, відповідачем вимог цієї претензії не виконано, що стало причиною звернення позивача до господарського суду.
Оцінюючи надані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Як передбачено ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.2 ст.205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
У свою чергу, згідно з положеннями частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, а за змістом статті 639 ЦК України: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1); якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2).
Статтею 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.
Отже, між сторонами укладено договір підряду, оскільки однією стороною було надано рахунок на оплату виконання робіт, а іншою стороною за такиим рахунком здійснено оплату.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Позивачем сплачено відповідачу кошти в сумі 240 000,00 грн, що зумовило виникнення у відповідача обов`язку з виконання замовлених і оплачених позивачем робіт.
Відповідачем не виконано обумовлених робіт і розумний строк на їх виконання закінчився.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України, визначено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
Таким чином, із змісту статті 1212 ЦК України слідує, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. Зокрема, внаслідок відмови кредитора від прийняття виконання у зв`язку тим, що виконання зобов`язання втратило інтерес для нього через прострочення боржника.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.08.2018р. у справі № 910/9055/17.
Враховуючи зазначене, наявний факт безпідставного збереження відповідачем отриманих коштів попередньої оплати в сумі 240 000,00 грн, що, згідно з нормами ст.1212 Цивільного кодексу України, зумовлює виникнення у відповідача обов`язку з повернення вказаних коштів.
Вимогу про повернення відповідачем коштів надіслано позивачем 13.1.2025р. засобом поштового зв`язку.
Враховуючи зазначені обставини, позовна вимога про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у сумі 240 000,00 грн повністю обґрунтована, що зумовлює наявність підстав для її задоволення.
За приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Позивачем не подано жодного доказу, який підтверджує передачу відповідачу: - електропроводки з блоками управління двигуном до гусеничного екскаватора CAT 324 (Caterpillar); - головного гідронасоса до гусеничного екскаватора CAT 330 (Caterpillar).
Отже, ні позивачем, ні відповідачем не подано суду первинних документів, що містять відомості про господарські операції щодо передачі майна і підтверджує їх здійснення.
За таких обставин, суд розцінює заявлену вимогу про повернення майна, як недоведену, а тому у позові слід відмовити частково.
Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Як встановлено ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у ст.129 Конституції України та ст. ст. 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, встановивши відсутність переконливих та достатніх доказів в підтвердження обставин виконання відповідачем підрядних робіт на заявлену до стягнення суму 240 000,00 грн, суд дійшов висновку про доведеність позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 240 000,00 грн, з мотивів чого позов задоволенню підлягає частково.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №13591 від 29.01.2026р. на суму 6 928,00 грн. 
Водночас, за приписами ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
З аналізу вищезазначених норм законодавства суд слідує, що понижуючий коефіцієнт 0,8 при поданні до суду процесуальних документів в електронному вигляді застосовується імперативно.
Щодо цього судом враховуються також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у Постанові від 16.11.2022р. у справі № 916/228/22.
Таким чином, враховуючи подання до суду позовної заяви в електронній формі, на боржника слід покласти витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 880,00 грн (3 600 х 0,8).
Відтак, 1 385,60 грн судового збору є надмірно сплаченими.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
За таких обставин, сплачена частина судового збору у розмірі 1 385,60 гривень підлягає поверненню платнику.
Враховуючи, що від позивача не надходило клопотання про повернення судового збору, питання про повернення суми судового збору у розмірі 1 385,60 гривень під час ухвалення рішення у справі судом не вирішується.
Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення частково, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а саме у розмірі 2 880,00 грн.
Керуючись ст.ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1.Позов задовольнити частково.
2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Орлова Миколи Павловича (адреса:  АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничовидобувна компанія «СДК» (адреса: Україна, 81600, Львівська обл., Стрийський р-н, місто Миколаїв, вул.Володимира Великого, будинок 4; ідентифікаційний код - 40642762) грошові кошти у сумі 240 000,00 грн. та 2 880,00 грн. судового збору.
3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 06.07.2026р.

Суддя Король М.Р.