Справа № 161/26840/25 	Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І. Б. 	
Провадження № 22-ц/802/747/26  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2026 року,

В С Т А Н О В И В :
26 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі – ТОВ «ФК «Артеміда-Ф») звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 12 965,23 грн заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 421085 від 09.01.2020, а також відшкодувати судові витрати: 2 422,40 грн судового збору та 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за кредитним договором № 421085 від 09 січня 2020 року у розмірі 12 965,53 грн, 2 422,40 грн судового збору та 3 000 грн витрат на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення норм процесуального права, просить змінити це рішення в частині стягнутих витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» витрати на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції у розмірі 7 000 грн, а також відшкодувати такі витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 3 000 грн.
Відзив від відповідача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині, що стосується розміру витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до ст. 367 ЦПК України апеляційним судом у решті рішення суду першої інстанції не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін з таких підстав.
За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу урегульовано нормами ЦПК України: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) шляхом подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; 3) розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В силу ч. ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з матеріалами справи, заявляючи вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн, позивачем до позовної заяви додано: договір про надання правової допомоги № 211100004 від 18 грудня 2025 року, укладений між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» і адвокатом Бачинським О. М.; підписаний адвокатом розрахунок суми судових витрат здійснених адвокатом; рахунок № 1 від 18.12.2025 на оплату наданих послуг, акт № 1 від 18.12.2025 приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги № 211100004 від 18.12.2025 та платіжну інструкцію від 22.12.2025 про оплату послуг адвоката.
Згідно з умовами договору про надання правової допомоги сторони погодили, що за надання адвокатом правничої допомоги клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7 000 грн (п. 4.2.).
Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції визначення фіксованого розміру гонорару, а також відсутності заперечень відповідача щодо неспівмірності заявленого до стягнення розміру витрат на правничу допомогу – відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.
Відповідачем не надано заперечень, оскільки ним не отримано позовної заяви, що підтверджується наявною у справі повернутою без вручення поштовою кореспонденцією, надісланою відповідачу за зареєстрованим його місцем проживання.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у п. 154 рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за ст. 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, будь-яке клопотання, подане на підставі ст. 41 Конвенції, має містити конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково.
У п. 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» за заявою № 19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
В акті № 1 від 18.12.2025 приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги № 211100004 від 18.12.2025 узгоджено сторонами (позивачем і адвокатом) що вартість 7 000 грн – це за підготовку позову у цій справі, у тому числі збирання доказів, долучених до позову; підготовка процесуальних заяв для справи; усні консультації з питань застосування чинного законодавства (а.с.37).
Разом із тим, матеріали справи не містять жодних інших доказів, які б адвокат збирав, крім наданих йому самим позивачем. Також адвокатом не здійснювалася підготовка будь-яких інших процесуальних заяв, крім позовної.
Про те, що зазначена справа не містить ніякої складності та необхідності витрачання багато часу, як на ознайомлення з документами, так і на остаточну підготовку позовної заяви свідчить і те, що договір про надання правничої допомоги укладено 18.12.2025 і уже цього ж дня оформлено сторонами акт приймання-передачі фактично наданих послуг.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши обставини щодо надання правничої допомоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлений до стягнення розмір цих витрат 7 000 грн не відповідає засадам цивільного законодавства щодо критеріїв співмірності і визначив, що реально понесені витрати позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 3 000 грн є розумним розміром відшкодуванням таких витрат і співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вище наведеними обставинами справи та не містять встановлених законом підстав для зміни рішення в оскаржуваній частині, яке ухвалено з додержанням норм процесуального права.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення, а заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 квітня 2026 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий – суддя 

Судді