Номер провадження: 22-ц/813/4777/26 
Справа № 521/19053/24
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи,  апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Маркарової С.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,  
встановив:

26.11.2024 року Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі – АТ «ПУМБ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитні договори: 
- 04.07.2018 року кредитний договір №2001070837201, за яким позичальнику було видано кредит у сумі 27 000,00 грн.; 
- 03.10.2019 року кредитний договір №1001418808502, за яким позичальнику видано кредит у сумі 70 000 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 76,7351% річних;
- 09.01.2020 року кредитний договір №1001518768801, за яким позичальнику видано кредит у сумі 30 000 грн.
Внаслідок неналежного виконання умов договорів, у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 89 992,32 грн., з яких:
- за кредитним договором від 04.07.2018 № 2001070837201 - у розмірі 40 311,34 грн. з яких: 25413.65 грн. – заборгованість за кредитом; 14897.69 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. – заборгованість за комісією; 
- за кредитним договором від 03.10.2019 № 1001418808502 - у розмірі 34 701,08 грн., з яких: 17 317,27 грн. – заборгованість за кредитом; 4,09 грн. – заборгованість процентами; 17 379,72 грн. – заборгованість за комісією; 
- за кредитним договором від 09.01.2020 року № 1001518768801 - у розмірі 14 979,90 грн., з яких: 6 485,79 грн. – заборгованість за кредитом; 1,42 грн. – заборгованість процентами; 8 492,69 грн. – заборгованість за комісією.
Посилаючись на вказані обставини позивач просив задовольнити його вимоги. 

Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23.12.2025 року позов АТ «ПУМБ» було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитом у розмірі 89 992,32 грн., а  також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23.12.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.48-76).
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 02.06.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ, а також через участь суддів даної колегії суддів в інших цивільних, адміністративних і кримінальних справах, через надмірне навантаження справ на одного суддю Одеського апеляційного суду, що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, датою ухвалення цього судового рішення є 02.06.2026 року.

Колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалами Одеського апеляційного суду від 03.02.2026 року (а.с.84), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (а.с.85-86).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі та стягуючи заборгованість за кредитними договорам, у тому числі за комісією у загальному розмірі 25 872,41 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав умови кредитних договорів, внаслідок чого утворилася заборгованість у визначеному розмірі.
Колегія суддів не в повному обсязі погоджується з висновком суду першої інстанції, в частині стягнення заборгованості за комісією, виходячи із наступного.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено наступні кредитні договори: 
1) 04.07.2018 року - кредитний договір №2001070837201, за яким позичальнику було видано кредит у сумі 27 000,00 грн., зі сплатою відсотків річних у розмірі 59,57%; 
2) 03.10.2019 року - кредитний договір №1001418808502, за яким позичальнику видано кредит у сумі 70 000 грн., зі сплатою відсотків річних у розмірі 76,7351% річних;
3) 09.01.2020 року - кредитний договір №1001518768801, за яким позичальнику видано кредит у сумі 30 000 грн., зі сплатою відсотків річних 107,0753%
Також матеріали справи містять паспорти споживчого кредиту, які також зазначають умови кредитування.
Отже, підписуючи кредитні договори, позичальник погодився з усіма їхніми умовами, у тому числі, зі сплатою відсотків.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з умовами кредитних договорів, проте позичальник у встановленому законом порядку вказані кредитні договори не спростував.

Згідно виписок по банківським рахункам, ОСОБА_1 користувався наданими кредитними коштами, у тому числі, знімав готівку, робив покупки, частково погашав заборгованість за кредитами, тощо.
Банківська виписка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.12 р. № 578/5, відповідно до якого, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Відповідно розрахунків, наданих позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за договорами становить у загальному розмірі 89 992,32 грн., з яких:
- за кредитним договором від 04.07.2018 № 2001070837201 - у розмірі 40 311,34 грн. з яких: 25413,65 грн. – заборгованість за кредитом; 14897,69 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. – заборгованість за комісією; 
- за кредитним договором від 03.10.2019 № 1001418808502 - у розмірі 34 701,08 грн., з яких: 17 317,27 грн. – заборгованість за кредитом; 4,09 грн. – заборгованість процентами; 17 379,72 грн. – заборгованість за комісією; 
- за кредитним договором від 09.01.2020 року № 1001518768801 - у розмірі 14 979,90 грн., з яких: 6 485,79 грн. – заборгованість за кредитом; 1,42 грн. – заборгованість процентами; 8 492,69 грн. – заборгованість за комісією.

Апелянт також посилається на незгоду із вказаними розрахунками заборгованості, однак у встановленому законом порядку також їх не спростував. 
Крім того, станом на даний час заборгованість за договорами не погашена.

Як вже зазначалось, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

В апеляційній скарзі також ОСОБА_1 зазначає, що звертаючись з позовом до суду у грудні 2024 року, позивач звернувся з порушенням строків позовної давності, який сплив у 2023 року, а тому просив застосувати до вимог позовну давність. 
Позовна давність – це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За загальними правилами перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
З виписок по рахункам ОСОБА_1 вбачається, що останній рух за кредитомвід 04.07.2018 року №2001070837201 – 30.06.2022 року, за кредитом від 03.10.2019 року №1001418808502 – 30.12.2021 року та за кредитом від 09.01.2020 року №1001518768801 -10.01.2022 року. 
Перебіг позовної давності починається з моменту виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Крім того, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
За таких обставин, звертаючись із позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами 26.11.2024 року, АТ «ПУМБ» звернулось в межах строку позовної давності. 

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією, з огляду на наступне.

Згідно п. 4 договору № 1001418808502 від 03.10.2019 року про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорту споживчого кредиту розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,99 % щомісячно.
У пункті 4 договору № 1001518768801 від 09.01.2020 року, а також у паспорті споживчого кредиту зазначено, що позичальник має сплачувати щомісячно комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3,99%.
Відносини, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян регулюються, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів».
Положення Закону України «Про захист прав споживачів» від 19.05.1991 року, з наступними змінами, у взаємозв`язку із положеннями ст. 42 ч.4 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником /споживачем/ за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).
Відповідно до п. п. 3.1, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 (далі-Правила), у кредитному договорі або додатку до нього банки повинні надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Банки також зобов`язанні в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтувати вартість супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо).
Разом з тим, відповідно до п.3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банка за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Держава має сприяти забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри у суспільстві.
Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визнання особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).
Споживач може і не знати, що при оформленні кредитного договору він оформив з банком непотрібну йому послугу.
Тому держава повинна забезпечувати захист громадян, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах.
За таких обставин,п. 4 договору № 1001418808502 від 03.10.2019 року та п. 4 договору № 1001518768801 від 09.01.2020 року щодо сплати позичальником комісії за обслуговування кредиту в силу ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними.
Зважаючи на викладене, колегія суддів відмовляє у позові, в частині стягнення заборгованості по комісії у загальному розмірі 25 872,41 грн.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна підлягає частковому задоволенню, рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23.12.2025 року – зміні, з ухваленням постанови про часткове задоволення позову АТ «ПУМБ» та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 64 119,91 грн. 

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на 71,25%, з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 725,96 грн.
Крім того, зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на 28,75%, з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 044,66 грн. 

Також колегія суддів зазначає, що оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 - 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2025 року, змінити, в частині стягнення кредитної заборгованості та розподілення між сторонами судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь  Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», код ЄДРПОУ: 14292829, заборгованість за кредитними договорами:
- від 04.07.2018 № 2001070837201 - у розмірі 40 311,34 (сорок тисяч триста одинадцять гривень 34 копійки), з яких: 25 413,65 (двадцять п`ять тисяч чотириста тринадцять гривень 65 копійок) – заборгованість за кредитом; 14 897,69 (чотирнадцять тисяч вісімсот дев`яносто сім гривень 69 копійок) – заборгованість за процентами; 
- від 03.10.2019 № 1001418808502 - у розмірі 34 701,08 (тридцять чотири тисячі сімсот одну гривню 08 копійок), з яких: 17 317,27 (сімнадцять тисяч триста сімнадцять гривень 27 копійок) – заборгованість за кредитом; 4,09 (чотири гривні 09 копійок) – заборгованість за процентами; 
- від 09.01.2020 року № 1001518768801 - у розмірі 14 979,90 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень 90 копійок), з яких: 6 485,79 (шість тисяч чотириста вісімдесят п`ять гривень 79 копійок) – заборгованість за кредитом; 1,42 (одна гривня 42 копійки) – заборгованість за процентами.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь  Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», ЄДРПОУ: 14292829, судовий збір за подачу позовної заяви 1 725,96 (одну тисячу сімсот двадцять гривень 96 копійок).
В іншій частині рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2025 року залишити без змін.

Стягнути Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», ЄДРПОУ: 14292829,на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 044,66 (одну тисячу сорок чотири гривні 66 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда 

Р.Д. Громік

О.С. Комлева