РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/1629/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство у справах ветеранів України 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Міністерства внутрішніх справ (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерство у справах ветеранів (далі – третя особа), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неповідомлення Міністерства у справах ветеранів України про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції; 
- зобов`язати відповідача повідомити Міністерство у справах ветеранів України про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером, учасником бойових дій та особою, яка брала безпосередню участь в антитерористичній операції, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій та довідкою про безпосередню участь в антитерористичній операції. Позивач зазначає, що у 2026 році не зміг скористатися державною гарантією щодо участі у програмі «Ветеранський спорт», оскільки у Міністерстві у справах ветеранів України йому повідомили про відсутність у Єдиному державному реєстрі ветеранів війни відомостей щодо його участі в антитерористичній операції. З метою усунення зазначених перешкод позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із заявою, в якій просив передати Міністерству у справах ветеранів України відомості про його участь в антитерористичній операції та письмово повідомити його про направлення такої інформації. Проте, як зазначає позивач, відповідач не повідомив Міністерство у справах ветеранів України про його участь в антитерористичній операції та не вчинив дій, необхідних для внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру ветеранів війни. На думку позивача, така бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України є протиправною, оскільки унеможливлює реалізацію ним прав та соціальних гарантій, передбачених для ветеранів війни, зокрема права на участь у програмі «Ветеранський спорт». У зв`язку із цим позивач просить визнати протиправною бездіяльність МВС України щодо неповідомлення Міністерства у справах ветеранів України про його безпосередню участь в антитерористичній операції та зобов`язати відповідача вчинити відповідні дії.
Ухвалою суду від 02.02.2026 позовну заяву залишено без руху як таку, що подано без додержання вимог, встановлених статтею 160 КАС України, надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Позивач недоліки позовної заяви усунув у строк і спосіб, встановлений судом.
Ухвалою суду від 06.02.2026 відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство у справах ветеранів України.
Відповідач надав відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію аргументував тим, що Міністерство внутрішніх справ України діяло в межах наданих законом повноважень та не допустило протиправної бездіяльності щодо позивача. Відповідач зазначає, що чинним законодавством визначено спеціальний порядок надання статусу учасника бойових дій особам з числа колишніх працівників органів внутрішніх справ, який передбачає звернення особи із відповідною заявою та документами до Комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій. За твердженням відповідача, інформація до Міністерства у справах ветеранів України подається лише щодо осіб, стосовно яких уповноваженою комісією вже прийнято рішення про надання статусу учасника бойових дій. Оскільки Комісією МВС України рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій не приймалося, правові підстави для направлення до Міністерства у справах ветеранів України відомостей щодо позивача відсутні. Відповідач також зазначає, що звернення позивача до МВС України від 28.01.2026 фактично стосувалося повідомлення Міністерства у справах ветеранів України про наявність у нього статусу учасника АТО, однак законодавством поняття «статус учасника АТО» не передбачене. Наданий позивачем дублікат посвідчення учасника бойових дій був виданий ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не на підставі рішення Комісії МВС України, тому сам по собі не підтверджує наявність у МВС обов`язку щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру ветеранів війни. На думку відповідача, для вирішення питання щодо внесення інформації про позивача до Єдиного державного реєстру ветеранів війни останньому насамперед необхідно звернутися до Комісії МВС України із заявою про надання статусу учасника бойових дій та документами, передбаченими Порядком № 413. Лише після розгляду такої заяви та прийняття позитивного рішення можуть виникнути передбачені законодавством підстави для подальшого подання відповідної інформації до Міністерства у справах ветеранів України. З огляду на викладене відповідач вважає, що позовні вимоги є передчасними, а обраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру спірних правовідносин, у зв`язку з чим просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство у справах ветеранів України - подала пояснення третьої особи щодо позову, в яких вказано, що законодавством встановлено спеціальний порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які брали участь в антитерористичній операції. Рішення про надання або відмову у наданні такого статусу колишнім працівникам органів внутрішніх справ приймається відповідною комісією Міністерства внутрішніх справ України на підставі документів, визначених Порядком № 413. Третя особа вказала, що інформація до Єдиного державного реєстру ветеранів війни вноситься на підставі рішення уповноваженого органу про надання відповідного статусу. За інформацією МВС України, рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій комісією МВС не приймалося, а тому передбачені законодавством підстави для подання до Мінветеранів відомостей щодо позивача відсутні. Також Мінветеранів звернуло увагу, що поняття «статус учасника АТО», на яке посилається позивач, чинним законодавством не передбачене. Натомість Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено статус учасника бойових дій, порядок надання якого врегульований Порядком № 413. Крім того, третя особа зазначила, що позивач до Міністерства у справах ветеранів України із заявами не звертався, будь-яких рішень щодо нього Мінветеранів не приймало, а спірні вимоги стосуються виключно дій та повноважень Міністерства внутрішніх справ України. У зв`язку з цим Мінветеранів вважає, що позивач має реалізувати право на отримання статусу учасника бойових дій у встановленому законом порядку шляхом звернення до комісії МВС України, а у разі незгоди з її рішенням — оскаржити його в судовому порядку.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що відповідач не спростовує обставин його безпосередньої участі в антитерористичній операції, наявності статусу учасника бойових дій та виданої МВС довідки про участь в антитерористичній операції. Вказував, що статус учасника бойових дій був наданий йому ще у 2006 році, тобто до проходження служби в органах внутрішніх справ та участі в АТО, а тому питання повторного надання такого статусу не є предметом спору. На думку позивача, відповідач помилково ототожнює його вимоги із вимогою про надання статусу учасника бойових дій, тоді як фактично він просить лише повідомити Міністерство у справах ветеранів України про його безпосередню участь в антитерористичній операції. Позивач зазначив, що таке повідомлення необхідне для реалізації його права на участь у державній програмі «Ветеранський спорт». Крім того, позивач вказав, що відповідно до Порядку № 413 саме підрозділ МВС, у якому він проходив службу, був зобов`язаний після завершення його участі в антитерористичній операції подати необхідні документи на розгляд відповідної комісії МВС. На його переконання, відповідач не виконав цього обов`язку у 2014 році, обмежившись видачею довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції, а тому безпідставно покладає наслідки власної бездіяльності на позивача. Позивач також зазначив, що відсутність спеціально визначеного механізму повідомлення Міністерства у справах ветеранів України про участь особи в антитерористичній операції не може бути підставою для позбавлення ветерана можливості користуватися передбаченими державою соціальними гарантіями та програмами підтримки. У зв`язку з цим позивач наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи та надав їм правову оцінку.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується наявною у справі копією посвідчення учасника бойових дій.
У матеріалах справи наявна довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 08.12.2014 № 243/3-111, видана Департаментом організації діяльності підрозділів міліції особливого призначення центрального апарату МВС України.
28.01.2026 позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із заявою, у якій просив повідомити Міністерство у справах ветеранів України про його участь в антитерористичній операції та наявність відповідного статусу для внесення відомостей до Єдиного державного реєстру ветеранів війни.
Листом Міністерства внутрішніх справ України позивачу повідомлено про відсутність підстав для направлення відповідної інформації до Міністерства у справах ветеранів України, оскільки комісією Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій рішення про надання позивачу статусу учасника бойових дій не приймалося.
Не погоджуючись із такою відповіддю та вважаючи бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади. Разом із тим обов`язковою умовою надання судового захисту є наявність порушеного права, свободи чи законного інтересу особи саме внаслідок рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни. 
При цьому чинне законодавство не містить окремого правового статусу «учасник АТО».
Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ (далі – Закон № 3551-ХІІ) визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. 
Згідно з пунктом 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-ХІІ учасниками бойових дій визнаються, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Абзацом другим пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що порядок надання статусу учасника бойових дій таким особам визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій особам, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції (далі – порядок №413).
Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Порядку № 413 підставою для надання статусу учасника бойових дій є довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції та інші документи, визначені зазначеним Порядком.
Згідно з підпунктом 1 пункту 5 Порядку № 413 документи для надання статусу учасника бойових дій подаються командиром (начальником) відповідного органу чи підрозділу або самостійно заявником у разі неподання таких документів уповноваженими посадовими особами.
Пунктом 6 Порядку № 413 передбачено обов`язок командирів (начальників) військових частин, органів та підрозділів після завершення участі особи в антитерористичній операції подати на розгляд відповідної комісії документи, необхідні для вирішення питання про надання статусу учасника бойових дій.
Позивач посилається на те, що відповідний структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України у 2014 році не виконав зазначений обов`язок та не подав документи на розгляд комісії МВС України. Однак навіть у разі підтвердження таких обставин вони не є предметом розгляду у цій справі, оскільки позивач не оскаржує дії чи бездіяльність відповідача щодо неподання документів на розгляд комісії у 2014 році та не заявляє вимог, пов`язаних із наслідками такого неподання.
Судом установлено, що позивач має статус учасника бойових дій, а також що Департаментом організації діяльності підрозділів міліції особливого призначення МВС України йому видано довідку від 08.12.2014 № 243/3-111 про безпосередню участь в антитерористичній операції. Зазначені обставини відповідачем не заперечуються.
Разом із тим, предметом спору у даній справі є не питання встановлення факту участі позивача в антитерористичній операції та не питання надання йому статусу учасника бойових дій, а наявність у Міністерства внутрішніх справ України обов`язку повідомити Міністерство у справах ветеранів України про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції.
Відповідно до пункту 19 Порядку № 413 рішення про надання або відмову у наданні статусу учасника бойових дій стосовно осіб, зазначених у пункті 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-ХІІ, приймаються комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними, зокрема, в Міністерстві внутрішніх справ України.
Пунктом 23 Порядку № 413 встановлено, що інформація про заявників, яким надано статус учасника бойових дій, вноситься до Єдиного державного реєстру ветеранів війни. У разі відсутності технічної можливості внесення такої інформації відповідні органи, у тому числі Міністерство внутрішніх справ України, подають її Міністерству у справах ветеранів України у встановленому порядку.
Аналогічні положення містяться у пункті 12 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, відповідно до якого інформація про осіб, яким видано посвідчення ветерана, вноситься до Єдиного державного реєстру ветеранів війни або за відсутності технічної можливості подається до Міністерства у справах ветеранів України.
Отже, наведені норми права регулюють порядок прийняття рішення про надання відповідного статусу, а також порядок передачі інформації про осіб, щодо яких таке рішення прийнято. 
Водночас ані Закон № 3551-ХІІ, ані Порядок № 413, ані Порядок № 302 не покладають на Міністерство внутрішніх справ України обов`язку окремо повідомляти Міністерство у справах ветеранів України про факт участі особи в антитерористичній операції за її зверненням та поза межами процедур, визначених законодавством.
Суд також враховує, що відповідно до Положення про Міністерство у справах ветеранів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 № 1175, Мінветеранів є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціального захисту ветеранів війни. При цьому матеріали справи не містять доказів прийняття Міністерством у справах ветеранів України будь-яких рішень щодо позивача або вчинення ним дій, які б стали предметом судового оскарження.
Доводи позивача про необхідність направлення відповідачем відповідної інформації для реалізації ним права на участь у програмі «Ветеранський спорт» не спростовують наведених висновків суду, оскільки реалізація права на отримання певної соціальної послуги чи участь у державній програмі сама по собі не створює для суб`єкта владних повноважень нових повноважень чи обов`язків, які прямо не передбачені законом.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявності встановленого законом обов`язку Міністерства внутрішніх справ України повідомити Міністерство у справах ветеранів України про його безпосередню участь в антитерористичній операції у спосіб, визначений позовними вимогами, а тому підстави для визнання оскаржуваної бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії відсутні.
Водночас, відповідно до ст. 5 Закону України "Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг", "1. У разі якщо законодавством для отримання публічної (електронної публічної) послуги вимагається подання документів та/або інформації, що міститься в інформаційно-телекомунікаційних системах, такі документи та/або інформація не подаються, а в заяві (зверненні, запиті) про надання публічної (електронної публічної) послуги зазначаються відомості, необхідні для надання такої послуги.
У такому випадку документи та/або інформація, необхідні для надання відповідної публічної (електронної публічної) послуги, отримуються суб`єктом надання публічних (електронних публічних) послуг без участі суб`єкта звернення, на підставі зазначених у заяві (зверненні, запиті) відомостей шляхом доступу суб`єкта надання публічних (електронних публічних) послуг до відповідних інформаційно-телекомунікаційних систем або в автоматичному режимі шляхом електронної інформаційної взаємодії інформаційно-телекомунікаційних систем через систему електронної взаємодії цих систем у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
2. У разі якщо законодавством для отримання публічної (електронної публічної) послуги вимагається подання документів та/або інформації, що не міститься в інформаційно-телекомунікаційних системах, які видані/створені або перебувають у володінні та/або користуванні, та/або розпорядженні суб`єкта надання публічних (електронних публічних) послуг, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, такі документи та/або інформація не подаються, а в заяві (зверненні, запиті) про надання публічної (електронної публічної) послуги зазначаються відомості, необхідні для надання такої послуги, або до такої заяви додаються копії відповідних документів, засвідчені підписом суб`єкта звернення.
У такому випадку суб`єкт надання публічних (електронних публічних) послуг або програмні засоби відповідної інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі надсилають до суб`єкта, який видав документ (правонаступнику, а в разі його відсутності - суб`єкту, який забезпечує надання відповідної публічної (електронної публічної) послуги, відповідному державному нотаріальному архіву), запит щодо підтвердження видачі такого документа та/або достовірності відомостей через систему електронної взаємодії електронних ресурсів.
Суб`єкт, який видав документ (правонаступник, а в разі його відсутності - суб`єкт, який забезпечує надання відповідної публічної (електронної публічної) послуги), протягом п`яти робочих днів з дня отримання запиту щодо підтвердження видачі відповідного документа та/або достовірності відомостей підтверджує або заперечує видачу відповідного документа та/або достовірність відомостей з використанням системи електронної взаємодії електронних ресурсів або відповідної інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо протягом п`яти робочих днів відповідь на запит щодо підтвердження або заперечення видачі відповідного документа та/або достовірності відомостей не отримано, суб`єкт надання публічних (електронних публічних) послуг надає публічну (електронну публічну) послугу з урахуванням принципу надання публічної (електронної публічної) послуги за замовчуванням, у випадках, прямо визначених законодавством." 
Крім того, Єдиний державний реєстр ветеранів війни (ЄДРВВ) - це інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення та зберігання інформації про ветеранів війни. 
Держателем та розпорядником даних Реєстру є Міністерство у справах ветеранів України. Проте інформація до Мінветеранів для наповнення Реєстру надходить від інших органів: для учасників бойових дій (УБД): дані надсилають комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, які утворені у відповідних силових відомствах (Міноборони, МВС, СБУ, Національна поліція, ДПСУ тощо); для інших категорій: (учасники війни, особи з інвалідністю внаслідок війни) інформація надходить від структурних підрозділів з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій або виконавчих органів рад.
Мінветеранів здійснює адміністрування та координацію з іншими органами влади для збору даних.
Водночас, передачу інформації про раніше видані посвідчення до Мінветеранів для включення в ЄДРВВ здійснює орган, який видавав посвідчення, або комісія при відповідному відомстві, яка надавала відповідний статус. 
Оскільки позивачем не доведено, що статус учасника бойових дій йому надавався комісією МВС, а відповідач такі обставини заперечує, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача обов`язку направляти до Мінветеранів інформацію для внесення позивача в реєстр ветеранів. 
Водночас, вказане не виключає права позивача на звернення з відповідною заявою до органу, який видавав посвідчення, або до комісії, яка надавала позивачу відповідний статус, щоб вони актуалізували інформацію та передали її розпоряднику в ЄДРВВ. 
Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерство у справах ветеранів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 16 червня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - Міністерство внутрішніх справ України (вул. Богомольця Академіка, 10,м. Київ,01024, ЄДРПОУ/РНОКПП 00032684) 

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство у справах ветеранів України Адреса: 01001, м.Київ, вул.Хрещатик, 34, код ЄДРПОУ 42657144.

Суддя       С.М. Дуляницька