Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.05.2026  	Справа №607/5930/26 Провадження №2-а/607/221/2026	

м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Вийванка О. М. 
за участю секретаря с/з Дудченко Ю. Р. 
учасників справи:
позивача ОСОБА_1 
представника позивача Бутрина С. В. 
представника відповідача Климчук О. І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, 

ВСТАНОВИВ: 

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що винесена постанова є неправомірною і такою, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства з наступних підстав.
Постанова мотивована тим, що позивач 24.02.2026 року о 15 год 47 хв керував транспортним засобом та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим на думку відповідача порушив п. 2.1(а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Крім того, позивач зазначає, що на місці події ним не було вчинено жодних протиправних дій, а вимога працівників поліції щодо пред`явлення посвідчення водія, на його думку, була безпідставною та не правомірною. Також вказує, що під час розгляду справи відповідачем не було забезпечено всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, не враховано його пояснення та не надано належної оцінки доказам.
Позивач також посилається на порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності зокрема недотримання вимог щодо фіксації правопорушення та оформлення матеріалів справи.
Вищезазначену постанову вважає незаконною, оскільки він не вчиняв даного правопорушення та не допустив порушень Правил дорожнього руху, описаних в оскаржуваній постанові. Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.
Відтак, вважає, що його безпідставно та неправомірно притягнуто до відповідальності, а тому, просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6718516 від 24.02.2026 у виді штрафу в розмірі 425,00 грн, а провадження по адміністративній справі – закрити.
Представник відповідача подав відзив на позов, в якому вказав, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови встановлено, що позивач 24.02.2026 року о 15 год 47 хв у м. Тернополі по вул. Юрчака, 21, керуючи транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив вимоги п.2.1(а) Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Щодо доводів позивача про відсутність факту керування транспортним засобом, відповідач зазначив, що такі не відповідають дійсності та спростовуються наявними у справі доказами, зокрема відеозаписом з камер відеоспостереження, на якому зафіксовано керування позивачем транспортним засобом у відповідний період часу.
Крім того, представник відповідача вказав, що факт керування транспортним засобом позивачем підтверджується письмовими поясненнями свідків, які перебували на місці події, а також відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.
Також у відзиві зазначено, що працівниками поліції неодноразово висувалася законна вимога до позивача щодо пред`явлення посвідчення водія, однак останній у категоричній формі відмовився її виконати.
З огляду долучених до матеріалів справи відеозаписів з автомобільного реєстратора службового ТЗ зафіксовано, що позивач керуючи ТЗ здійснює рух по лівій смузі руху від одного краю смуги до іншого, при чому перетинаючи подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки та виїжджаючи на смугу зустрічного руху, а також тричі не увімкнув світловий покажчик відповідного напрямку при перестроюванні, що чітко зафіксовано на долученому до матеріалів справи відеозаписі.
Враховуючи вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позову через його безпідставність.
Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, з підстав та обґрунтувань зазначених у позові. 
Представник відповідача у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову з підстав та обґрунтувань, викладених у відзиві на позов. 
При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі. 
Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. 
Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Суд, встановив, що інспектором поліції УПП в Тернопільській області складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6718516 від 24.02.2026, відповідно до якої, ОСОБА_1 , 24 лютого 2026 року о 15 год. 47 хв. в м Тернополі по вул. Юрчака, 21 керуючи транспортним засобом не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 а, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП).
На підставі вищевказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч. 6 ст. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показання ми технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію», передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У даному випадку на підтвердження здійсненого позивачем правопорушення, представник відповідача надав до суду відеозапис, який здійснювався з автомобільного відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції та з нагрудної камери поліцейського та відеозапису, який було надано громадянином ОСОБА_2 . 
Так, з оглянутого відеозапису вбачається, що позивач керував транспортним засобом у вказаний в оскаржуваній постанові час, після чого до нього звернулися працівники поліції. На відеозаписі також зафіксовано, що працівниками поліції неодноразово висувалася вимога до позивача пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, однак позивач відмовився виконати таку вимогу.
Крім того, з відеозапису вбачається, що вимоги працівників поліції були чіткими, зрозумілими та відповідали вимогам чинного законодавства а поведінка позивача свідчить про свідоме невиконання покладеного на нього обов`язку пред`явити відповідні документи.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 підтвердив факт керування позивачем 24 лютого 2026 року в м Тернополі по вул. Юрчака, 21, транспортним засобом марки Peugeot 206, номерний знак НОМЕР_1 , та перебування позивача в стані алкогольного сп`яніння, в результаті чого він викликав працівників поліції. 
Вказане спростовують пояснення позивача, що він не керував транспортним засобом. 
Частиною 1 статті 9 КУпАП, передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В силу ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Попри наведене, суд вважає за необхідне звернути на те, що виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
На думку суду, напрацьовані ЄСПЛ положення щодо правові наслідки допущених судами порушень при розгляді справ та критерії його застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.
Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.
Водночас під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що інспектором поліції правомірно винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6718516 від 24.02.2026. 
Твердження позивача про незаконність та необґрунтованість постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. 
Інші зазначені доводи сторін, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення. 
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. 
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. 
Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати, йому не відшкодовуються. 
На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 73, 77, 78, 134, 139, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ: 

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ;
відповідач Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 44538430, місцезнаходження м. Тернопіль вул. Котляревського, 24.
Рішення суду складено та підписано 18 травня 2026 року. 

Головуючий суддя	О. М. Вийванко