Справа № 203/5299/25
Провадження № 2/0203/299/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

18.02.2026 року Центральний районний суд міста Дніпра в залі суду в місті Дніпрі у складі:
головуючого судді – Ханієвої Ф.М.,
за участю секретаря судового засідання – Клімової Н.А.,
за участі:
позивача – ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

30.07.2025 року до Центрального районного суду міста Дніпра в системі «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Донецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання права власності на нерухоме майно, в якій позивач просить суд:
- визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , право власності на об`єкт нерухомого майна – квартиру, загальною площею 29,50 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
І. Стислий виклад позиції учасників справи.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є фактичним одноосібним власником нерухомого майна (житлової квартири), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 29,50 кв.м, в тому числі житлову кімнату, площею 17 кв.м, та підсобне приміщення, площею 12,5 кв.м, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, згідно із Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Інших власників та заінтересованих осіб немає. Право власності на спірний об`єкт нерухомого майна набуте на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.03.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є.В., зареєстрованого в реєстрі за №962. Також Донецьким БТІ позивачу було видано технічний паспорт на квартиру за вищевказаною адресою, який підтверджує право власності на неї. Проте після звернення позивача до державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на спірну квартиру, ним було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності, з огляду на те, що подані позивачем документи не дають змоги достеменно встановити факт набуття нею права власності або наявність речового права. Водночас, як видно з обставин справи, така відмова зумовлена об`єктивною неможливістю отримання відомостей або підтверджуючих документів від бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало первинну реєстрацію права власності. Оскільки відповідне БТІ та паперові документи знаходяться на тимчасово окупованій території України (м. Донецьк) та не підконтрольне органам державної влади України. Відсутність підтвердження з боку відповідного БТІ (Донецької міської ради) не може бути розцінена як відсутність самого права, а лише викликане війною, ускладнене в його документальному підтвердженні, прямо не спростовує легітимність первинного набуття права власності.
З огляду на викладене вище, позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.
Відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позовних вимог.
17.09.2025 року третя особа подала до суду письмові пояснення на позовну заяву, в яких представник третьої особи зазначив, що 05.06.2025 року до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі – Департамент, третя особа) надійшла заява №67319202 ОСОБА_1 щодо реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідку, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено Законом (ч. 3 ст. 10 Закону №1952). Отже, для виконання вказаної норми, державним реєстратором Кошиною І.В. було направлено запит до Донецької обласної військової адміністрації. Отриманою відповіддю з Донецької обласної адміністрації встановлено, що рішення про утворення Донецької міської військової адміністрації Донецької області Президентом України не приймалось, не ухвалювався законодавчий акт щодо передачі повноважень Донецької міської ради Донецькій обласній державній адміністрації, обласній військовій адміністрації.
Таким чином, Донецька обласна державна адміністрація, обласна військова адміністрація не є правонаступником жодних повноважень Донецької міської ради і не належить до органів, уповноважених здійснювати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а, отже, надавати інформацію про зареєстровані до 01 січня 2013 року права власності на об`єкт нерухомого майна виходить за межі її компетенції. У зв`язку з цим, державним реєстратором прийнято рішення від 16.06.2025 року №79441587 про відмову у проведенні реєстраційних дій.
З огляду на викладене, третя особа просить суд прийняти рішення на власний розсуд, відповідно до вимог чинного законодавства України, здійснювати розгляд справи без участі представника третьої особи.
Під час судового розгляду справи позивач, яка брала участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснила суду таким чином, як про це вказано вище. Також позивач пояснила, що вона є єдиним власником спірної квартири, але хоче зареєструвати її в державному реєстрі. У ЦНАПі їй відмовили у проведенні державної реєстрації права власності на спірну квартиру, бо немає даних з БТІ. Тому позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на квартиру.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 04.08.2025 року було відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 20.11.2025 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
У чергове судове засідання, призначене на 18.02.2026 року, з`явилась позивач, яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Представник відповідача повторно не з`явився у судові засідання, відзив на позовну заяву до суду не надав. Представник третьої особи подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.
Суд на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223, 280-283 ЦПК України, заслухавши думку позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи в порядку заочного розгляду, розглянув справу за відсутності інших учасників справи, в порядку заочного розгляду за наявними у справі письмовими доказами.
Під час судового розгляду справи по суті суд заслухав усні пояснення позивача по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, під час судових дебатів заслухав заключне слово позивача, та 18.02.2026 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.03.2001 року, укладеного у місті Донецьку, між ОСОБА_2 (продавець) і ОСОБА_1 (покупець), продавець продала, а покупець купила квартиру номер десять, яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 29,50 кв.м, в тому числі житловою 17,00 кв.м, в будинку номер АДРЕСА_3 .
Ця квартира належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.01.2001 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ярмак Л.К. по реєстру №33, зареєстрованого у Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 26.03.2001 року у реєстровій книзі №8/10дк (186) за реєстровим №488 (п. 2 договору).
Право власності на зазначену квартиру виникає у покупця з моменту підписання цього договору та його нотаріального посвідчення (п. 9 договору).
Договір є нотаріально посвідченим 26.03.2001 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є.В., зареєстровано в реєстрі за №962.
На договорі купівлі-продажу квартири від 26.03.2001 року здійснено реєстраційний надпис на документі про право приватної власності, відповідно до якого квартира в цілому зареєстрована Донецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за: ОСОБА_1 , і записана в реєстрову книгу №8/34 дк (30) за реєстровим №488 від 28.03.2001 року (а.с. 6).
23.03.2001 року Донецьким бюро технічної інвентаризації був складений технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_4 , власник – ОСОБА_1 (а.с. 15-16).
Відповідно до паспорта громадянина України ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 , станом на 29.04.2001 року, позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).
Також відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05.06.2025 року №3002-700246633, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 (а.с. 5).
Відповідно до рішення державного реєстратора про відмову в проведенні реєстраційних дій від 16.06.2025 року №79441587, державний реєстратор прав на нерухоме майно Кошина І.В., Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ, розглянув заяву від 05.06.2025 року за реєстраційним номером 67319202, встановив наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій, зокрема, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Донецька обласна державна адміністрація, обласна військова адміністрація не є правонаступником жодних повноважень Донецької міської ради і не належить до органів, уповноважених здійснювати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а, отже, надавати інформацію про зареєстровані до 01 січня 2013 року права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виходить за межі її компетенції. Отримана відповідь не містить інформації необхідної для реєстрації права власності на вказане майно.
Тому державний реєстратор вирішив відмовити у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку із зазначеними обставинами (а.с. 12-14).
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання права власності на об`єкт нерухомого майна – квартиру, загальною площею 29,50 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд (ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, далі – ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з положеннями ст. 5 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України, згідно з якою способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права.
Згідно з частинами 2-4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV (у чинній редакції), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі – державна реєстрація прав) – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягають  право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості.
Відповідно до частин 3, 4, 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.
Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням нерухомого майна.
На підставі рішення Міністерства юстиції України державна реєстрація права власності та інших речових прав у визначених випадках може проводитися в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць, визначених абзацом першим цієї частини, або незалежно від місцезнаходження нерухомого майна.
Державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Відповідно до п. 1.4 розділу 1 Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 №56 (в редакції, чинній станом на 13.12.1995 року на момент проведення державної реєстрації спірного нерухомого майна – 28.03.2001 року, тобто до набрання чинності Законом України №1952-IV станом на 03.08.2004 року), державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства – бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів, за рахунок коштів власників нерухомого майна.
Відповідно до положень ст. 1, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (у чинній редакції), територіальна громада – це жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр; представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення; право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування; територія територіальної громади - нерозривна територія, в межах якої територіальна громада здійснює свої повноваження щодо вирішення питань місцевого значення відповідно до Конституції і законів України, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до частин 3, 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать:
а) власні (самоврядні) повноваження:
1) управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад;
2) встановлення порядку та здійснення контролю за використанням прибутків підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад;
3) заслуховування звітів про роботу керівників підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад;
4) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.
Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 13 травня 2019 року у справі №905/494/18, учасники справи – це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.
Відповідно до положень ст. 335 ЦК України, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих медіа. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.
Отже, у разі невизнання за позивачем права власності на нерухоме майно, таке майно має бути взято на облік як безхазяйне і в подальшому передано за рішенням суду у комунальну власність. Тому особою, яка має інтерес до спірного нерухомого майна, є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем розташування цього майна. Органом місцевого самоврядування за місцем розташування спірного нерухомого майна є Донецька міська рада (код ЄДРПОУ 26502957), і саме ця юридична особа є належним відповідачем у справі.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Наказу Міністерства юстиції України від 09.06.2023 року №2179/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 червня 2023 року за №977/40033, «Про проведення державної реєстрації в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць» (у чинній редакції), незалежно від місцезнаходження юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості проводяться такі реєстраційні дії, зокрема: у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень:  державна реєстрація права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості, місцезнаходженням яких є Автономна Республіка Крим, Донецька, Запорізька, Луганська, Миколаївська, Харківська, Херсонська області, місто Севастополь;  реєстраційні дії на підставі судових рішень.
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за №296/5 (у чинній редакції), правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, не подаються.
Пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку передбачено, що документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.
Відповідно до пункту 40 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року №1127 (у чинній редакції), державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 24.02.2022 року на території держави було введено воєнний стан. При цьому Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 року №2119-ІХ, від 21.04.2022 року №2212-IX, від 22.05.2022 року №2263-IX та від 12 серпня 2022 року №2500-IX та в подальшому строк дії воєнного стану в Україні було неодноразово продовжено.
Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за №1668/39004 (в чинній редакції), територія Донецького району Донецької області (з адміністративним центром у місті Донецьку) є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 07.04.2014 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Аналіз викладеного вище вказує, що позивач набув право приватної власності на спірну квартиру 26.03.2001 року за договором купівлі-продажу квартири від 26.03.2001 року. Право приватної власності на квартиру АДРЕСА_7 було зареєстроване Донецьким БТІ за ОСОБА_1 в цілому – 28.03.2001 року, відповідно до реєстраційного надпису від 28.03.2001 року. Отже, право приватної власності позивача на спірну квартиру підтверджується правовстановлюючим документом, яким є договір купівлі-продажу, та нічим не спростовується.
Проте рішенням державного реєстратора від 16.06.2025 року позивачу було відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з огляду на те, що подані позивачем документи не дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Тому, враховуючи, що з об`єктивних причин відповідачем не визнається право власності позивача на спірне нерухоме майно, позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_3 . При цьому саме Донецька міська рада як представницький орган територіальної громади міста Донецька за місцезнаходженням спірної квартири, є особою, яка має власний інтерес до спірного майна, та вважається такою, що не визнає за позивачем права здійснювати правомочності власника.
З огляду на викладене вище, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.
Суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 до Донецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3 .
Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.
Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Донецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання права власності на нерухоме майно – задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_8 , яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 29,50 кв.м, в тому числі житловою 17,00 кв.м, придбану на підставі договору купівлі-продажу квартири у місті Донецьку від 26 березня 2001 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є.В., зареєстрованого в реєстрі за №962, реєстраційний напис на документі про право приватної власності: квартира в цілому зареєстрована Донецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за: ОСОБА_1 , і записана в реєстрову книгу №8/34 дк (30), за реєстровим №488 від 28.03.2001 року.
Стягнути з Донецької міської ради (адреса місцезнаходження: 84333, Донецька область, місто Донецьк, вулиця Транспортна, будинок №2; код ЄДРПОУ: 26502957) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.  Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.  Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складений 04.03.2026 року.

Суддя       Ф.М. Ханієва