Справа № 295/2104/26	  	Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.	
Категорія 82	  	Доповідач Шалота К.В.	

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року	м. Житомир	

Житомирський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача  Шалоти К. В.,
суддів     Коломієць О. С., Талько О. Б.,
за участю секретаря
судового засідання   Прохорчук Д. В.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 17 лютого 2026 року, постановлену у складі судді Полонця С. М. у м. Житомирі,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про зняття арешту з майна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог
1. У лютому 2026 року ОСОБА_2 (далі також позивач) звернувся до Богунського районного суду міста Житомира із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (далі – АТ КБ "ПриватБанк", відповідач), третя особа Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – Богунський ВДВС у м. Житомирі)про зняття арешту з нерухомого майна.
2. Позов мотивований тим, що позивач є співвласником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , на яке накладено арешт на підставі постанов Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції (далі - Богунського ВДВС Житомирського МУЮ) у виконавчих провадженнях № 31002324, № 43562687, № 56034557 щодо стягнення з позивача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості, а також на підставі постанови Богунського ВДВС Житомирського МУЮ про арешт майна та оголошення заборони його відчуження АА № 574199 від 4 грудня 2009 року.
3. Позивач стверджував, що заборгованість перед АТ КБ "ПриватБанк" у нього відсутня, а зняти арешт в межах вказаних виконавчих проваджень, виконавець не має можливості, оскільки такі дії можливо вчинити лише в рамках відкритого виконавчого провадження.
4. Посилаючись на зазначене, позивач просив суд:
- зняти обтяження (арешт нерухомого майна), накладений на все майно, що належить позивачу, яке накладено Богунським ВДВС у м. Житомирі відповідно до: 
постанови ВП №43562687 від 04 червня 2014 року, запису обтяження № 6405647; 
постанови про арешт майна боржника №56034557 від 03 квітня 2018 року, запису обтяження № 25549869; 
постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АА №574199 від 04 грудня 2009 року, реєстраційний номер обтяження: 9317076; 
постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №31002324 від 02 лютого 2012 року, реєстраційний номер обтяження: 12124859.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
5. Богунський районний суд міста Житомира ухвалою від 17 лютого 2026 року відмовив у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3 про зняття арешту з майна.
6. Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 був боржником у виконавчих провадженнях, у яких державним виконавцем був накладений арешт на нерухоме майно та заборону на його відчуження; з урахуванням заявлених предмету та підстав позову позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки процесуальний закон передбачено інший порядок вирішення питанні про зняття арешту з майна.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
7. Позивач з такою ухвалою місцевого суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
8. Апеляційна скарга мотивована тим, що:
— наразі зняти арешт Богунського ВДВС Житомирського МУЮ позбавлений можливості, оскільки таку дію можливо вчинити лише при відкритому виконавчому провадженні, а процедура скарги на дії виконавця стає неефективною або неможливою;
— арешт в рамках якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА574199 від 04 грудня 2009 року зняти технічно неможливо за відсутністю відповідних відомостей в АСВП, оскільки неможлива ідентифікація конкретного виконавця або провадження для подання скарги в порядку Розділу VII ЦПК;
— у позивача відсутні боргові зобов`язання, наявність обтяжень на майно порушує його право власності, а інший спосіб зняття арешту не інакше як за рішенням суду є неможливим.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
9. Житомирський апеляційний суд ухвалою від 05 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишив без руху та надав строк для усунення недоліків скарги.
10. Житомирський апеляційний суд ухвалою від 11 березня 2026 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та встановив строк для подання відзиву.
11. Житомирський апеляційний суд ухвалою від 27 квітня 2026 року призначив справу до апеляційного розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу
12. Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходили.
13. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК)).

Межі апеляційного перегляду
14. Згідно з частиною 1 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
15. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (частина 2 статті 263 ЦПК).
16. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина 5 статті 263 ЦПК). 
17. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1 статті 367 ЦПК).
18. Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Позиція апеляційного суду
19. Позов у цій справі обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 був боржником у декількох виконавчих провадженнях, в рамках яких державними виконавцями Богунського ВДВС Житомирського МУЮ накладалися арешти на його майно, зокрема, квартиру у м. Житомирі. На звернення ОСОБА_3 виконавча служба повідомила, що заборгованість згідно з виконавчими документами з боржника стягнуто в повному обсязі, виконавчі провадженні державним виконавцем закінчено у зв`язку з тим, що рішення виконано в повному обсязі.
20. Відповідно до частина 1 статті 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
21. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року в справі № 750/3917/17 (провадження № 14-24цс20)).
22. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
23. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
24. Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК).
25. За частиною першою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
26. У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 зроблено висновок, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
27. Верховний Суд у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 вказував, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК.
28. Верховний Суд у пункті 19.2 постанови від 30 травня 2024 року в справа № 541/1409/22 виснував, що судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється у спеціальному порядку, передбаченому для цього законодавством, а не у позовному провадженні Такий підхід до застосування норм є усталеним і був передбачуваним для позивача.
29. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2025 року у cправі №2/1522/11652/11 зазначено, що законом передбачено два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: 1) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову, вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); 2) у разі повернення виконавчого документу до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
30. У позовній заяві ОСОБА_2 вказував, що був боржником у низці виконавчих проваджень, у межах яких державними виконавцями Богунського ВДВС Житомирського МУЮ було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборони його відчуження.
31. Як підставу позову позивач вказував те, що заборгованість перед АТ КБ "ПриватБанк" відсутня, а виконавчі провадження, у рамках яких державним виконавцем вживалися заходи примусового виконання у вигляді постанов про арешт майна боржника, вже закінчені.
32. Тобто, позивач звернувся до суду за захистом своїх майнових прав як сторона виконавчого провадження, між учасниками справи не виникло цивільно-правового спору, який підлягав би вирішенню в порядку позовного провадження, а постало питання щодо правомірності дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення.
33. Відтак, що ОСОБА_4 невірно обрано спосіб судового захисту, оскільки, у випадку незгоди боржника із діями та/чи бездіяльністю органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців законом передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності органу, державного або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. 
34. Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 березня 2024 року у справі №303/6292/20, від 15 січня 2025 року у справі №592/5020/24, від 25 квітня 2025 року у справі №489/2337/24, від 25 червня 2025 року у справі №947/8411/22.
35. Отже, відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК, суд першої інстанції правильно виходив з того, що справа за позовом позивача (боржника у виконавчому провадженні), про зняття арешту з майна не підлягають розгляду в позовному провадженні, оскільки законом передбачений інший спосіб захисту прав сторони виконавчого провадження в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК.
36. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
37. Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди з ухвалою суду першої інстанції та помилкового тлумачення позивачем положень чинного процесуального закону. Такі доводи не дають передбачених законом підстав для скасування оскарженого судового рішення, яке відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.
38. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «DIYA 97 v. UKRAINE», заява № 19164/04, пункт 47).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
39. Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК). 
40. Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
41. Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо розподілу судових витрат
42. Частиною 13 статті 141 ЦПК передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
43. Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у суді першої та апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК, Житомирський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

2. Ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 17 лютого 2026 року у справі №295/2104/26 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 04 червня 2026 року.

Суддя-доповідач	 	К.В. Шалота    	
Судді	 	О.С. Коломієць	
 	 	    О.Б. Талько