Справа №581/42/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2101/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2102/26 Категорія - 42 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Замченко А.О. (суддя-доповідач), суддів: Петен Я.Л., Черних О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 16 березня 2026 року (повний текст виготовлено 16 грудня 2026 року) та додаткове рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 березня 2026 року (повний текст виготовлено 24 березня 2026 року) в складі судді Кузьмінського О.В., ухвалені в сел. Липова Долина, Сумської області
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
28.01.2026 ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» звернулося до ОСОБА_1 з позовом, який мотивувало тим, що 23.02.2020 між ТОВ «Займер» і відповідачкою було укладено кредитний договір №114381 (індивідуальна частина), на підставі якого остання отримала в кредит 2000 грн строком на 30 днів з датою повернення 23.03.2020, за що зобов`язалася сплачувати проценти. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» і ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» було укладено договір факторингу №01-28/10/202, згідно з яким позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до боржників ТОВ «Займер», у тому числі й до ОСОБА_1 . Вказувало, що відповідачка не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 24.11.2025 у неї утворилася заборгованість у розмірі 10400 грн, з яких: 2000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8400 грн - заборгованість за відсотками.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства вказану суму та судові витрати.
Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 16.03.2026 позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» 10440 грн заборгованості за кредитним договором від 23.02.2020 №114381, з яких: 2000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8440 грн - заборгованість за відсотками, 2662 грн 40 коп. судового збору.
Додатковим рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 24.03.2026 задоволено заяву представника позивача адвоката Пархомчука С.В. та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з рішенням суду та додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення та додаткове рішення і постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що жодного договору з ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» вона не укладала. У договорі, який був наданий ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу», містилися відомості про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 23.02.2020 №114381, укладеного між відповідачкою і ТОВ «Займер», визначено строк кредитування 30 днів. Право ТОВ «Займер» нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування з 23.03.2020. Також даний договір не містить ідентифікаційних даних (відсутні паспортні дані, дата видачі та орган, що здійснив видачу документа).
Зазначає, що ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» не надано суду доказів про належне повідомлення відповідачки як клієнта про зміну даних товариства, а також пролонгації строку кредитування, зокрема, доказів складання та доведення до її відома оновлених графіків платежів.
Також вказує, що суду не надано жодної виписки з особового рахунка від 23.02.2020 № НОМЕР_1 , який відповідав би вимогам «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Правлінням Національного банку України від 04.07.2018 №75, оскільки не містить інформації з аналітичних рахунків з обліку внутрішньобанківських операцій із зазначенням щомісячного нарахування заборгованості за процентами та погашення заборгованості. Фактично виписка з особового рахунку № НОМЕР_1 є довідкою фінансової компанії про наявність заборгованості. Виписка №114381 не містить інформації про щомісячне нарахування відсотків, коли та за який період були нараховані прострочені проценти в розмірі 10440 грн, чи були ці відсотки нараховані ТОВ «Займер» чи уже ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу».
Крім того, звертає увагу суду, що позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що до ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» від ТОВ «Займер» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. Відсутні докази про повідомлення її як боржника про зміну кредитора. ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» посилається про направлення на її адресу вимоги про погашення заборгованості, але вона її не отримувала. Доказів належного вручення зазначеної вимоги, зокрема повідомлення про вручення поштового відправлення, її особистого підпису про отримання або інших доказів фактичного отримання кореспонденції ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» до матеріалів справи не надано. ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» посилається на укладання електронного договору, але вона його не підписувала та не погоджувала будь-які зміни та умови.
Звертає увагу суду, що нараховані відсотки є надмірними та такими, що суперечать Закону України «Про споживче кредитування». Вказує, що договір було укладено на 30 діб, після цього строку право на нарахування процентів припинилось, пролонгація договору не була здійснена, а отже нарахування відсотків є безпідставним.
Крім того, зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи: не отримувала копію позовної заяви, ухвали суду про відкриття провадження, а тому не мала можливості подати відзив та заперечення. Про існування рішення Липоводолинського районного суду Сумської області дізналася лише 15.04.2026 після самостійної реєстрації в системі «Електронний суд». Водночас суд направляв кореспонденцію за адресою реєстрації, за якою вона фактично тривалий час не проживає та не підтримує зв`язок з особами, які там проживають, у зв`язку з чим не мала можливості отримати поштову кореспонденцію. Таким чином, судом було порушено її право на справедливий судовий розгляд.
25.05.2026 ТОВ «ФК Кеш Ту Гов» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому рішення районного суду просить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23.02.2020 між ТОВ «Займер» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №114381, на підставі якого позивач надав у кредит 2000 грн (а. с. 7 - 8).
Відповідно до п. 1.2, 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 23.03.2020. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором.
За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки - фіксована.
Згідно з п. 2.3 договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування та сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
Відповідно до п. 3.3.3 договору клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, у повному обсязі нараховані проценти по кредиту.
Вказаний договір був підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором KL2803 (а. с. 8 зв.).
З додатку №1 до договору від 23.02.2020 №114381 вбачається, що сума кредиту становить 2000 грн, сума нарахованих відсотків за 30 днів - 1200 грн (а. с. 9).
З довідки про ідентифікацію вбачається, що клієнта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з якою укладено договір від 23.02.2020 №114381, ідентифіковано ТОВ «Займер». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалося в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.cly.com.ua/. Одноразовий ідентифікатор KL2803 відправлено позичальнику 23.02.2020 на номер телефону НОМЕР_3 (а. с. 10).
Відповідно до довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 17.12.2025 №654/12 вказане товариство, як технологічний оператор платіжних послуг, повідомило, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція: 23.02.2020 о 15:26:05 на платіжну картку № НОМЕР_4 перераховано 2000 грн за кредитним договором №114381 (а. с. 11).
З листа АТ КБ «ПриватБанк» від 19.02.2026 №20.1.0.0.0/7-260212/90434-БТ вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 у банку емітовано карту № НОМЕР_5 , на яку 23.02.2020 зараховано 2000 грн (а. с. 49 - 50).
28.10.2021 між ТОВ «Займер» і ТОВ «ФК Кеш Ту Гов» був укладений договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до якого ТОВ «Займер» передало, а ТОВ «ФК Кеш Ту Гов» прийняло всі права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі й до ОСОБА_1 у сумі 10440 грн (а. с. 14 - 21).
Відповідно до виписки з особового рахунку станом на 24.11.2025 заборгованість за кредитним договором від 23.02.2020 №114381 складає 10440 грн, з яких: 2000 грн - тіло кредиту, 8440 грн - проценти (а. с. 12).
Постановляючи рішення про задоволення позову, місцевий суд виходив з того, що відповідачка, скориставшись кредитними коштами, умови договору не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість у сумі 10440 грн.
Колегія суддів неповністю погоджується з висновками місцевого суду, оскільки вони неповністю відповідають матеріалами справи та вимогами закону.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №910/3105/21 зроблено висновок, що використання електронного підпису, який відповідає вимогам до кваліфікованого електронного підпису, дозволяє забезпечити електронну ідентифікацію підписувача і гарантує цілісність підписаних даних, а також має презумпцію відповідності особистому підпису (ст. 14, 18, 23 Закону України «Про електронні довірчі послуги»).
Висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора зроблено також і в постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №623/2936/19.
У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладення електронного договору про надання фінансового кредиту від 23.02.2020 №114381 позивач надав довідку щодо дій позичальника в інформаційно-комунікаційній системі ТОВ «Займер» з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі (а. с. 10).
Вказані обставини відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами.
За встановленими в цій справі обставинами кредитний договір між сторонами було укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису. При цьому через особистий кабінет на вебсайті ТОВ «Займер» відповідачка подала заявку на отримання кредиту та підтвердила умови отримання кредиту шляхом акцепту, після чого ТОВ «Займер» надіслало останній за допомогою засобів зв`язку (номером телефону) одноразовий ідентифікатор, який і було використано для підтвердження підписання кредитного договору.
Ідентифікація ОСОБА_1 на вебсайті здійснена відповідно до вимог чинного законодавства з використанням її особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 13 Закону України «Про електронну комерцію».
Враховуючи, що без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між товариством і відповідачкою не був би укладений, апеляційний суд доходить висновку, що кредитний договір в електронній формі був укладений останньою згідно із Законом України «Про електронну комерцію». Він вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. До таких висновків у схожих правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 14.06.2022 у справі №757/40395/20.
Таким чином, на думку колегії суддів, позивачем доведено факт укладання кредитного договору. Подані товариством докази в їх сукупності є достатніми та переконливими для встановлення наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин за кредитним договором від 23.02.2020 №114381.
Крім того, факт отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 2000 грн, підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 19.02.2026 №20.1.0.0.0/7-260212/90434-БТ, відповідно до якого на ім`я ОСОБА_1 у банку емітовано карту № НОМЕР_5 , на яку 23.02.2020 зараховано 2000 грн (а. с. 49 - 50).
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що до нього перейшло право вимоги від ТОВ «Займер», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем на підтвердження цих доводів надано договір факторингу від 28.10.2021 №01-28/10/2021, платіжні доручення та витяг з реєстру боржників до договору факторингу.
Посилання в апеляційній скарзі на неповідомлення відповідачки про зміну кредитора в зобов`язанні як на підставу для відмови в задоволенні позову, є необґрунтованими, оскільки наслідки неотримання повідомлення про заміну кредитора в зобов`язанні визначені частиною другою статті 516 ЦК України.
Так, частиною 2 ст. 516 ЦК України передбачено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За змістом наведеного положення закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання вважається належним. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.
При переуступленні прав вимоги за договором факторингу до нового кредитора переходить право вимоги саме в тому обсязі та способі виконання, яке мав і попередній кредитор. За таких умов дані обставини для боржника залишаються незмінними, незважаючи на заміну кредитора. Права та обов`язки боржника не змінюються, відтак такий договір не породжує порушення або зачіпання інтересів такого боржника.
Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.02.2022 у справі №761/30670/20.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив права відповідачки, оскільки не повідомив її про час і місце розгляду справи, також є необґрунтованими.
З інформації з Єдиного державного демографічного реєстру від 02.02.2026 №2295594 вбачається, що з 11.10.2014 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 32).
За вказаною адресою судом було направлено судову повістку, яка повернулася без вручення, оскільки адресат відсутній (а. с. 48).
Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Оскільки відповідачка не повідомила за зміну свого місця проживання, в установленому законом порядку не зареєструвала своє нове місце проживання чи перебування, тому суд діяв відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно нарахування відсотків поза межами строку кредитування, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача, що, на підставі ст. 599 та ч. 1 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості. При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти.
Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України в разі неправомірного, незаконного користування боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання, суд вказав на таке.
Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання за ч. 1 ст. 1050 ЦК України, застосуванню в таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зроблено висновок, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що умовами даного конкретного кредитного договору встановлено строк користування кредитом - 30 днів. У п. 3.3.3 договору визначено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, у повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Оскільки відповідачка не здійснювала оплати відсотків, тому в кредитора не було законних підстав продовжувати строк надання кредиту.
Пункт 2.3 договору, відповідно до якого проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно, суперечить наведеним вище правовим позиція Верховного Суду.
Тобто в даній справі відсутні правові підстави для нарахування та стягнення відсотків після закінчення строку користування кредитом.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 1 - 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки районний суд не врахував, що сторони погодили строк користування кредитом 30 днів, та що кредитним договором не передбачено право кредитодавця на пролонгацію строку користування кредитом, тому рішення районного суду необхідно змінити та стягнути з відповідачки на користь позивача 3200 грн заборгованості за договором про надання фінансового кредиту від 23.02.2020 №114381, яка складається з наступного: 2000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1200 грн - заборгованість за відсотками за період з 23.02.2020 по 23.03.2020.
Згідно зі ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам (31%) необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача 825 грн 34 коп. судового збору, сплаченого в суді першої інстанції, та 1550 грн витрат на професійну правничу допомогу (а. с. 1, 61).
З огляду на викладене додаткове рішення суду, яким вирішено питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, також підлягає зміні.
Крім того, пропорційно відмовленим позовним вимогам (69%) з позивача на користь відповідачки потрібно стягнути 2755 грн 58 коп. судового збору, сплаченого в апеляційному суді (а. с. 80).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 16 березня 2026 року змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш Ту Гоу» 3200 грн заборгованості за договором про надання фінансового кредиту від 23 лютого 2020 року №114381, 825 грн 34 коп. судового збору.
Додаткове рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 березня 2026 року змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш Ту Гоу» 1550 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш Ту Гоу» на користь ОСОБА_1 2755 грн 58 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	А.О. Замченко	

Судді: Я.Л. Петен 

О.М. Черних