Унікальний номер справи 359/3071/25
Номер апеляційного провадження 33/824/2912/2026
Суддя суду першої інстанції Ю. В. Кабанячий
Суддя у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

04 червня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Києві, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником Кияницею Олесею Вікторівною, на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2025 року про притягнення 

ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
громадянина України, РНКОПП НОМЕР_1 , 
адреса місця реєстрації: 
АДРЕСА_1 

до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,
у с т а н о в и в :

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн 00 коп. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №710479, ОСОБА_1 13.03.2025 близько 19 год 00 хв. знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме: виражався нецензурною лайкою, принижував честь та гідність, погрожував фізичною розправою. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою судді ОСОБА_1 через свого захисника Кияницю О. В. подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини, не дослідив і не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними і допустимими доказами.
Апелянт посилається на те, що викладений у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 зміст правопорушення не відповідає диспозиції частини першої статті 173-2 КУпАП та не розкриває усіх ознак об`єктивної сторони даного правопорушенння, зокрема, не конкретизовано у чому саме полягало суспільно - небезпечне діяння з його боку, адже таке його формулювання як «виказував образи в адрес своєї дружини» не підпадає під ознаки складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки у протоколі не зазначено про шкоду, яка мала б бути заподіяна потерпілій ОСОБА_2 у випадку дійсного вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно дружини.
Із наявних у справі доказів не може бути встановлено достеменних відомостей, які б свідчили про вчиненння ОСОБА_1 домашнього насилля, оскільки конфлікт, який виник між ним та дружиною носить обопільний та формальний характер. Стверджувати, що внаслідок сварки хтось постраждав більше, ніж інший, чи зазнав шкоди немає.
Приймаючи постанову суддя у постанові послався переважно на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення потерпілої, витяги з АРМ 102. Разом з тим не було допитано жодного свідка, не досліджено аудіо- чи відеофіксацію події. Відсутні об`єктивні докази вчинення психологічного насильства, не встановлено реальних наслідків для психічного здоров`я потерпілої. Суддя не встановив причин та обставин конфлікту, характеру взаємовідносин сторін, наявності чи відсутності провокаційних дій, чи дійсно висловлювання носили характер домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Фактично суд обмежився формальним викладенням змісту протоколу, не здійснивши повного та всебічного дослідження доказів.
Постановою Київського апляційого суду від 22 травня 2026 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2025 року.
У судовому засіданні   ОСОБА_3 та його захисник Кияниця О. В. підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити. 
Потерпіла ОСОБА_2 та її представник Навальнєва Н. М. у судовому засіданні заперчили проти задоволення апеляційної скарги.   ОСОБА_4 пояснила апеляційному суду, що через побутові питання чоловік її ображав словесною нецензурною лайкою. 
Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, переглянувши справу про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного та фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному та фізичному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №710479, ОСОБА_1 13.03.2025 близько 19 год 00 хв. знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме: виражався нецензурною лайкою, принижував честь та гідність, погрожував фізичною розправою, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Тобто, протокол не містить обставин щодо заподіяної шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 . 
На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП матеріали справи містять: витяг з АРМ 102, письмовіпояснення потерпілої ОСОБА_2 , протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №710479 від 13.03.2025.
Однак вказані вище докази не є достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Так, згідно письмових пояснень ОСОБА_2 13.03.2025 о 07:00 год за адресою: АДРЕСА_2 її чоловік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ображав її словесно нецензурною лайкою, все це через побутові питання. Тобто, пояснення ОСОБА_2 не містять даних про шкоду, яка була їй заподіяна такими діями її чоловіка. 
У ОСОБА_1 письмові пояснення не були відібрані.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. 
Зважаючи на викладене та враховуючи позицію ЄСПЛ щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути беззаперечним доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Таким чином, наведене вище свідчить про те, що обвинувачення ОСОБА_1 побудовано лише на протоколі та поясненнях потерпілої   ОСОБА_5 , без наявності будь-яких інших доказів його вини. Чому працівники поліції надали перевагу поясненням   ОСОБА_6 та не відібрали пояснень у ОСОБА_1 є незрозумілим, оскільки будь - яких доказів на підтвердження такої позиції працівників поліції матеріали справи не містять. Крім того, на питання суду про те, як саме така протиправна поведінка чоловіка завдала або могла завдати шкоди здоров`ю потерпілої, ОСОБА_2 надати чітку відповідь не змогла, вказувала лише на сварку, яка виникла на побутовому підгрунті та які неодноразово раніше виникали між подружжям. 
Суд апеляційної інстанції також бере до уваги, що в родині ОСОБА_7 склались неприязні стосунки, наявний між подружжям конфлік на побутовому підгрунті.
За таких обставин, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції необгрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не доведена у поза розумний сумнів. А складений відносно ОСОБА_1 протокол взагалом не містить даних про склад правопорушення, предбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в його діях.
Апеляційни суд, з урахуванням зазначеного вище вважає, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Отже, самі по собі, зокрема, погрози фізичною розправою та висловлювання нецензурною лайкою не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лше у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Однак, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_8 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Суд звертає увагу на те, що нецензурна лайка в межах конфлікту, за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілій ОСОБА_2 не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди або можливість завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного правопорушення.
Відтак конфлікт, який склався між подружжям, сама по собі сварка між особами за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди (або можливості завдання) фізичному та психологічному здоров`ю потерпілого не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди або можливість завдання в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного правопорушення.
Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.
Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя суду першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану захисником Кияницею Олесею Вікторівною, задовольнити.
Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2025 року скасувати.
Провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя  Л. Д. Поливач