Справа №498/2023/25
Провадження по справі №1-кп/498/47/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року с-ще. Велика Михайлівка 
Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
прокурора – ОСОБА_3 
обвинуваченого - ОСОБА_4 
захисника – ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі. Велика Михайлівка кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12025162390000654 від 27 вересня 2025 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 24 грудня 2024 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України та 09 березня 2026 року Приморським районним судом Одеської області за ч.4 ст.185 КК України до 5 років 1 ( одного) місяця позбавлення волі, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, 
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 будучи раніше засудженим вироком Біляївського районного суду Одеської області від 24.12.2024 за ч.2 ст.289 КК України за вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України будучи звільненим від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, на шлях виправлення не став, маючи невідбуте покарання та непогашену в законному порядку судимість, в період іспитового строку, повторно незаконно заволодів транспортним засобом за наступних обставин. 27.09.2025 близько 11:00 (точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося за можливе) ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи повз домоволодіння АДРЕСА_3 побачив транспортний засіб марки «Toyota Camry» темно синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в цей час, у нього виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом. Реалізуючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, який знаходився біля домоволодіння АДРЕСА_3 , в цей же день о 11:10 год. ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, всупереч волі власника, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переконавшись, що його дії залишаються непоміченими потерпілим та іншими особами, відчинив водійські двері, сів в салон автомобіля марки «Toyota Camry», 1997 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого привів у дію двигун за допомогою ключа, який знаходився в замку запалювання та попрямував на вказаному автомобілі по вул. Олександра Довгошея в с-щі Велика Михайлівка Роздільнянського району Одеської області в бік вул. Центральна с-ща Велика Михайлівка Роздільнянського району Одеської області, залишивши місце події, таким чином незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, після чого, керуючи вказаним автомобілем, не впорався з його керуванням та навпроти домоволодіння АДРЕСА_3 здійснив зіткнення з опорою ЛЕП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказаний транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень та деформації, внаслідок чого, потерпілому ОСОБА_6 спричинено матеріальну шкоду на суму 102 587 (сто дві тисячі п`ятсот вісімдесят сім) гривень 44 копійки.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені даного кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив фактичні обставини справи. Суду пояснив, що проходячи повз домоволодіння АДРЕСА_3 побачив машину « ОСОБА_7 », перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, упевнившись що його ніхто не бачить відчинив водійські двері, сів в машину, завів двигун і угнав її, після чого не впоравшись з керуванням врізався в стовп.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду від потерпілого надійшла заява в якій він просить суд проводити судові засідання по розгляду вказаного кримінального провадження у його відсутність, цивільний позов у кримінальному провадженні підтримує та просить його задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 102587,00 грн. та моральну шкоду в сумі 30000,00 грн. з підстав вказаних у позові та матеріалів кримінального провадження. Щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_4 покладається на розсуд суду.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.
З`ясувавши правильність розуміння ОСОБА_4 суті пред`явленого йому обвинувачення, не маючи сумніву у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження позбавлення права на апеляційний порядок оскарження, недосліджених доказів та обставин справи, за пропозицією прокурора та за згодою всіх учасників судового провадження, суд визнав не доцільним дослідження доказів вини обвинуваченого стосовно тих фактичних обставин справи, які обвинуваченим визнаються та не оспорюються, обмежився допитом обвинуваченого, вивченням документів, що характеризують особу обвинуваченого, із застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України.
При вказаних обставинах, дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст.289 КК України – незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно. 
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, має не зняту та не погашену судимість, в період іспитового строку повторно вчинив злочин, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває,  обставина, що пом`якшує покарання – щире каяття у скоєному, обставина, що обтяжує покарання – вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, тому вважає, що йому має бути призначено покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.289 КК України ближче до найнижчої межі цього виду покарання.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що вироком Приморського районного суду Одеської області від 09 березня 2026 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1(одного) місяця позбавлення волі. 
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню вчинив кримінальні правопорушення 27.09.2025 року, тобто до ухвалення вказаного вище вироку, суд приходить до висновку, що остаточне покарання повинно бути йому призначене за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.
Крім того, вироком Біляївського районного суду Одеської області від 24 грудня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. 
У відповідності до приписів, що містяться у п.23постанови Пленуму ВСУ№7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», що у разі коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування покарання з випробуванням, до постановлення вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується окремо.
Така позиція висловлена також і в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.02.2021 року (справа№760/26543/17), з якої виходить, що коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожен вирок, попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий вирок, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно.
Таким чином, призначаючи у даному випадку за новим вироком покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі, вирок Біляївського районного суду Одеської області від 24.12.2024 року за ч.2 ст. 289 КК України, підлягає самостійному виконанню.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 11 грудня 2025 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 
Суд вважає, з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.
Крім того, ОСОБА_8 діючою в інтересах ОСОБА_6 подано позовну заяву до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням поданий в рамках кримінального провадження №12025162390000654 від 27.09.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог про відшкодування шкоди суд приходить до наступного.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов визнав в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Враховуючи обставини справи, доводи, викладені представником цивільного позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 в обґрунтування розміру завданої матеріальної шкоди, повне визнання позову ОСОБА_4 , в загальному розмірі 102587,44 грн. виходячи з принципів розумності, справедливості, суд приходить до висновку про те, що цивільний позов, про стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню зі стягненням на користь потерпілого матеріальної шкоди у розмірі 102587,44 грн.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, спричинена фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка його спричинила при наявності його вини.
Враховуючи обставини справи, доводи, викладені потерпілим в обґрунтування розміру завданої моральної шкоди, повне визнання ОСОБА_4 цивільного позову, виходячи з принципів розумності, справедливості, характеру кримінального правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого,суд приходить до висновку про те, що цивільний позов, в частині стягнення моральної шкоди підлягає повному задоволенню зі стягненням на користь потерпілої моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн.
Судом встановлено, що ухвалами слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.09.2025 було накладено арешт на речові докази по даному кримінальному провадженню, які у зв`язку із закінченням судового розгляду даного кримінального провадження та відсутності необхідності в подальшому такому арешті підлягають скасуванню.
Тому у відповідності до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.09.2025.
У зв`язку з проведенням судової транспортно-товарознавчої експертизи за експертною спеціальністю « 12.2 Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу (висновок від 05.11.2025 № СЕ-19/116-25/25614-АВ) у даній справі понесені витрати в сумі 4457,00 грн., які належить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.
Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.374-376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з  конфіскацією майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, за цим вироком та за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2026 року шляхом часткового складання покарань, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два ) місяці з  конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.
Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк тримання під вартою з моменту затримання з 27 вересня 2025 року до набрання вироком законної сили із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 24 грудня 2024 року яким ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, виконувати самостійно.
Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 – задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 102587,44 грн., та моральної шкоди - 30000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення: судової транспортно-товарознавчої експертизи за експертною спеціальністю « 12.2 Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу (висновок від 05.11.2025 № СЕ-19/116-25/25614-АВ) в сумі 4457,00 грн. 
Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 вересня 2025 року на тимчасово вилучене майно.
Речові докази: автомобіль марки «TOYOTA CAMRY» ,д.н.з. НОМЕР_2 темно синього кольору ідентифікаційний номер т.з. НОМЕР_3 , який на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 – повернути власнику. 
Речові докази: змиви з автомобільного крісла автомобіля марки «TOYOTA CAMRY» д.н.з НОМЕР_2 темно синього кольору; змиви з ручки водійських дверей автомобіля марки «TOYOTA CAMRY» д.н.з НОМЕР_2 темно синього кольору; змиви з керма автомобіля марки «TOYOTA CAMRY» д.н.з НОМЕР_2 темно синього кольору; змиви з порогу автомобіля марки «TOYOTA CAMRY» д.н.з НОМЕР_2 темно синього кольору; змиви з важіля коробки передач автомобіля марки «TOYOTA CAMRY» д.н.з НОМЕР_2 темно синього кольору;- фрагмент подушки безпеки автомобіля марки «TOYOTA CAMRY» д.н.з НОМЕР_2 темно синього кольору з речовиною бурого кольору – знищити. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.
На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Великомихайлівський районний суд Одеської області, а обвинуваченим, які перебувають під вартою протягом 30 днів з моменту вручення копії вироку з урахуванням обмежень, визначених ч. 3ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1