Провадження № 2/470/114/26
Справа № 470/20/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
01 травня 2026 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Орлової С.Ф.,
за участю представника позивача - адвоката Терлецької Т.О., секретаря судового засідання Ляшенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні 24 квітня 2026 року в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі–продажу житлового будинку дійсним, визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, 
ВСТАНОВИВ:
02 січня 2026 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом через підсистему ЄСІТС "Електронний суд", який підписаний його представницею - Терлецькою Т.О., яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги №645 від 16 жовтня 2025 року. У позові зазначено, що 15 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . За умовами договору відповідачка передала, а він прийняв у власність зазначений житловий будинок із господарськими та надвірними будівлями і спорудами. Будинок належав відповідачці на праві приватної власності на підставі договору дарування від 14 червня 2001 року.
Договором купівлі-продажу передбачено його нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію. Після укладення договору він сплатив обумовлену суму, прийняв будинок та безперервно користується ним понад 17 років.
Разом із будинком відповідачка передала йому всі правовстановлюючі документи. 15 лютого 2008 року між сторонами було складено акт приймання-передачі житлового будинку, що підтверджує фактичну передачу нерухомого майна.
Згідно з довідкою старости Мурахівського старостинського округу № 50184-08 від 13.10.2025 року він є фактичним власником будинку з 15 лютого 2008 року по теперішній час.
Водночас, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав № 45289381 від 20.11.2025 року, право власності на житловий будинок загальною площею 35,9 кв. м зареєстровано за відповідачкою - ОСОБА_2 . 
Після передачі будинку відповідач виїхала у невідомому напрямку, на зв`язок не виходить та ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, що унеможливлює державну реєстрацію права власності за позивачем. У порядку досудового врегулювання спору відповідачці було направлено лист із пропозицією з`явитися для нотаріального оформлення договору. Лист отримано відповідачкою 04 грудня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, однак відповіді на нього не надано.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 15 лютого 2008 року, укладений між ним та ОСОБА_2 ; визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,35 га для обслуговування зазначеного житлового будинку.
Позивач в судове засідання не з`явився, його представник – адвокат Терлецька Т.О. в судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти заочного порядку розгляду справи. В судовому засіданні суду пояснила, що ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 для господарських потреб житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Вони уклали договір купівлі – продажу житлового будинку у простій письмовій формі, оскільки на той час він не мав потреби посвідчувати договір в нотаріальному порядку. Однак вирішивши упорядкувати належне йому майно і документи звернувся до відповідача з метою укладення нотаріально посвідченої угоди. Спочатку вона запевняла вирішити питання, однак наразі ухиляється, місце її знаходження йому не відоме. 
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного.
З матеріалів справи, а саме копії витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №18504261 від 15.04.2008 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №452893381 убачається, що власником житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 ( а.с.11,17-18).
15 лютого 2008 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір купівлі – продажу житлового будинку, за умовами якого ОСОБА_2 , як продавець передала, а ОСОБА_1 як покупець прийняв у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 . Того ж дня сторонами було підписано акт – приймання передачі житлового будинку (а.с.8-9). Вказаний договір купівлі – продажу нотаріально посвідчений не був. 
Позивач з 18 травня 2011 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , за адресою АДРЕСА_3 .Тернівка постійно ніколи не проживав та зареєстрованого місця проживання за вказаною адресою не мав ( а.с.6-7).
З копії додатку до рішення селищної ради від 26 січня 2024 року № 7 убачається, що вул. "Огородня" в с.Тернівка Березнегуватської територіальної громади було перейменовано на "Тернова" ( а.с.20).
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Положеннями статті 657 ЦК України, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що при розгляді подібних спорів суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.
У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений сторонами без дотримання обов`язкових вимог чинного на момент його укладення законодавства щодо нотаріального посвідчення, однак позивач не надав доказів ухилення відповідачки від його нотаріального посвідчення та втрати такої можливості. Наразі не проживання відповідачки за місцем реєстрації у м.Нікополь Дніпропетровської області, не свідчить про ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу будинку. 
Посилання представника позивача на те, що позивач не мав необхідності на час укладення договору купівлі – продажу будинку, який він використовував лише для городництва та інших господарських потреб, посвідчувати його нотаріально, та крім цього відповідачка часто змінювала місце проживання, не заслуговують на увагу, оскільки будь – яких об`єктивних перешкод для укладення спірного договору в нотаріальній формі під час розгляду справи встановлено не було. Такі доводи представника позивача на переконання суду, лише свідчать про те, що фактично сторони не мали наміру посвідчувати нотаріально договір купівлі – продажу. Крім того, позивач з 2008 року по 2025 рік взагалі не вживав для цього будь – яких заходів, та звернувся до відповідача з листом про необхідність нотаріального посвідчення договору лише у грудні 2025 року, перед зверненням до суду з вказаним позовом. 
Договір купівлі-продажу нерухомого майна не може бути визнано судом дійсним з підстав, передбачених статтею 220 ЦК України, оскільки такий договір підлягає нотаріальному посвідченню, а набуті на його підставі права на нерухоме майно - державній реєстрації, отже, судовим рішенням не може бути підмінено як процедуру нотаріального посвідчення договору, так і державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року в справі № 221/5196/16-ц (провадження № 61-7802св21). 
З огляду на викладене вище суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 282 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі – продажу будинку дійсним, визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Березнегуватським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного тексту рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 - адреса реєстрації місця проживання : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача – адвокат Терлецька Тетяна Олексіївна – адреса здійснення адвокатської діяльності: індекс 56203, вул. Космонавтів, буд. № 53 с-ще Березнегувате Баштанський район Миколаївська область.

Відповідач: ОСОБА_2 – адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя С. Ф. Орлова

Повне заочне рішення суду складене 01 травня 2026 року.