ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року   Справа № 13/7/12-Б-10 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Розізнана І.В. ,  суддя Коломис В.В. 
секретар судового засідання Дехтярук І.А.
за участю представників сторін:
від апелянтів: Щавінська Т.П. (ГУ ДПС), Хоптар Ж.О. (АТ "Ощадбанк"),
від боржника: представник не з`явився 
арбітражний керуючий: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області та Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області на ухвалу Господарського суду Хмельницької областi від 23.02.2026 (суддя Вибодовськй О.Д., повний текст складено 24.02.2026)
у справі № 13/7/12-Б-10
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром - Лізинг"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський граніт"
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Хмельницької області перебуває справа № 13/7/12-Б-10 про визнання банкрутом товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський граніт".
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.06.2010 введено процедуру розпорядження майном і призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський граніт" арбітражного керуючого Аверкіну О.В.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 06.10.2010 припинено виконання обов`язків розпорядника майна арбітражного керуючого Аверкіної Ольги Володимирівни у справі про банкрутство ТОВ "Подільський граніт" та призначено розпорядником майна ТОВ "Подільський граніт" арбітражного керуючого Аверкина Володимира Васильовича (ліцензія на право провадження діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора серії АВ № 547772 від 17.09.2010), адреса: вул. Чапаєва, 40, с. Кадиївці, Кам`янець-Подільський район, Хмельницька область).
Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.07.2011 задоволено частково апеляційну скаргу ТОВ "Подільський граніт", скасовано ухвали щодо вимог одного із конкурсних кредиторів та додаткової вимоги ініціюючого кредитора і прийнято нові рішення щодо цих вимог. Однак, постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2011 постанову апеляційної інстанції та ухвали суду першої інстанції, прийняті за наслідками розгляду справи у попередньому засіданні щодо розгляду грошових вимог ВАТ "Державний Ощадний банк України" в особі Головного управління по м. Києву та Київській області, додаткових грошових вимог ініціюючого кредитора - ТОВ "Пром-Лізинг" і затвердження реєстру вимог кредиторів скасовано і справу повернено на новий розгляд в частині скасованих ухвал. 
Ухвалами суду від 25.04.2012 визнано вимоги конкурсного кредитора - ВАТ "Державний Ощадний банк України" в особі Головного управління по м. Києву та Київській області в розмірі 4 853 739,65 грн, додаткові вимоги ініціюючого кредитора - ТОВ "Пром-Лізинг" у розмірі 747 640,57 грн, а також затверджено реєстр вимог кредиторів до боржника.
Ухвалою суду від 19.06.2013 закінчено процедуру розпорядження майном, відкрито процедуру санації боржника ТОВ "Подільський граніт" строком на дванадцять місяців, призначено керуючого санацією, визначено інвестора. Однак, план санації не був затверджений і ухвалою суду від 02.04.2014 процедуру санації ТОВ "Подільський граніт" було припинено.
Постановою господарського суду від 06.05.2014 визнано ТОВ "Подільський граніт" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців і призначено ліквідатором арбітражного керуючого Аверкина В.В. На офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 07.05.2014 за № 3417 здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про визнання ТОВ "Подільський граніт" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Ухвалою суду від 05.08.2014 затверджено реєстр вимог кредиторів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський граніт" у загальній сумі 20 633 106,19 грн.
26.11.2025 ліквідатором ТОВ "Подільський граніт" арбітражним керуючим Аверкиним В.В. було подано листа (вх.№ 05-22/9124/25) про долучення документів, зокрема, долучено для розгляду і затвердження ліквідаційний баланс станом на 26.11.2025 (вх.№ 05-06/2373/25) та звіт ліквідатора (вх.№ 05-06/2374/25) про проведену роботу під час ліквідаційної процедури по справі № 13/7/12-Б-10, а також додано реєстр вимог кредиторів (вх.№ 05-06/2372/25).
28.11.2025 від ліквідатора арбітражного керуючого Аверкина В.В. надійшло клопотання (вх.№ 05-06/2404/25) про продовження строку ліквідаційної процедури у даній справі до прийняття судом рішення про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.
Ухвалою суду від 01.12.2025 продовжено строк ліквідаційної процедури банкрута ТОВ "Подільський граніт" та повноваження ліквідатора Аверкина В.В. до 02.02.2026 включно.
08.01.2026 до Господарського суду Хмельницької області від ліквідатора арбітражного керуючого Аверкина В.В. надійшов звіт (вх.№ 05-06/06/39/26) про нарахування та виплату основної грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат ліквідатора за підсумками ліквідаційної процедури ТОВ "Подільський граніт", а також надійшло клопотання (вх.№ 05-06/40/26) про затвердження вказаного звіту та стягнення винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора у справі.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької областi від 23.02.2026 затверджено звіт ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський граніт" арбітражного керуючого Аверкина В.В. про нарахування та виплату основної грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат ліквідатора за підсумками ліквідаційної процедури ТОВ "Подільський граніт" у розмірі 2 103 928,20 грн та, серед іншого, стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області на користь арбітражного керуючого Аверкина Володимира Васильовича 17 185,28 грн основної грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора в результаті проведення ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський граніт" у справі № 13/7/12-Б-10, а також стягнуто з АТ "Державний ощадний банк Україна" в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області на користь арбітражного керуючого Аверкина Володимира Васильовича 390 884,84 грн основної грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора в результаті проведення ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський граніт" у справі № 13/7/12-Б-10.
Не погоджуючись із вказаним процесуальним рішенням суду першої інстанції, кредитор - Головне управління Державної податкової служби у Хмельницькій області звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 23.02.2026 по справі № 13/7/12-Б-10 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у затвердженні звіту ліквідатора боржника про нарахування та виплату основної грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат ліквідатора за підсумками ліквідаційної процедури ТОВ "Подільський граніт" у розмірі 2 103 928,20 грн та відмовити у стягненні з Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області на користь арбітражного керуючого Аверкина Володимира Васильовича 17 185,28 грн основної грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора в результаті проведення ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський граніт" у справі № 13/7/12-Б-10.
Також кредитор - АТ "Державний ощадний банк Україна" в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 23.02.2026 по справі № 13/7/12-Б-10 в частині стягнення з АТ "Державний ощадний банк України" на користь арбітражного керуючого Аверкина Володимира Васильовича основної грошової винагороди ліквідатора за підсумками ліквідаційної процедури ТОВ "Подільський граніт" в сумі 390 884,84 грн.
У поданих апеляційних скаргах скаржники звертають увагу суду на те, що заявлені суми стягнення з кредиторів основної винагороди є неспівмірними з понесеними арбітражним керуючим витратами часу, виконаною роботою та обставинами справи. Також вважають, що судом не в повному обсязі з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена судом з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 30 КУзПБ та норм процесуального права, зокрема, ст. 236 ГПК України.
Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 відкрито апеляційні провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у Хмельницькій області та Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області на ухвалу Господарського суду Хмельницької областi від 23.02.2026 у справі № 13/7/12-Б-10; об`єднано апеляційну скаргу АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області на ухвалу Господарського суду Хмельницької областi від 23.02.2026 із раніше поданою та прийнятою апеляційною скаргою ГУ ДПС у Хмельницькій області на це ж судове рішення у справі № 13/7/12-Б-10 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду; апеляційні скарги постановлено розглянути із повідомленням (викликом) сторін.
Від арбітражного керуючого Аверкина В.В. надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому не погоджується із доводами апелянтів, надавши відповідний розрахунок основної грошової винагороди ліквідатора за період з 06.05.2014 по 30.09.2025 у сумі 2 054 795,45 грн, та вважає, що судом належним чином досліджено обставини щодо наявності чи відсутності грошових вимог кредитора до боржника та надано їм вірну оцінку, а тому просить залишити апеляційні скарги без задоволення, ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 23.02.2026 у справі № 13/7/12-Б-10 - без змін.
В судовому засіданні присутні представники учасників справи підтримали доводи, викладені у поданих ними процесуальних документах та надали усні пояснення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Окрім того, інформація щодо слухання судом справ є публічною і розміщується на офіційному веб-сайті суду в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність в учасників можливості дізнатись про слухання справи за їх участю.
За умовами ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи та явка обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для розгляду апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Дослідивши матеріали справи № 13/7/12-Б-10 та розглянувши доводи апеляційної скарги, а також перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.
Стаття 9 Кодексом України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ) передбачає, що за наслідками розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, у справі про банкрутство виносяться ухвали господарського суду, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
Згідно ч. 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.
Згідно з ч. 2 ст. 30 КУзПБ розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.
Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень.
Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.
У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.
Приписами частини 6 ст. 30 КУзПБ встановлено, що звіт арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат має бути схвалений зборами кредиторів чи комітетом кредиторів, а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - забезпеченим кредитором.
Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, погашення боргів боржника подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.
Таким чином, звіт арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат має бути схвалений комітетом кредиторів, а звіт за підсумками судових процедур (розпорядження майном, санації, ліквідації та інших) - затверджений господарським судом.
З матеріалів справи вбачається, що арбітражним керуючим Аверкиним В.В. 08.01.2026 подано до суду звіт про нарахування та виплату основної грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат ліквідатора за підсумками ліквідаційної процедури ТОВ "Подільський граніт" за період з 06.05.2014 по 30.09.2025 в сумі 2 103 928,20 грн, яка включає основну грошову винагороду ліквідатора та витрати, пов`язані із провадженням у справі про банкрутство ТОВ "Подільський граніт".
Встановлено також, що арбітражним керуючим Аверкиним В.В. неодноразово призначались збори кредиторів з порядком денним, до якого, окрім іншого, було включено питання щодо розгляду звіту ліквідатора за підсумками проведення ліквідаційної у справі про банкрутство ТОВ "Подільський граніт" та звіт ліквідатора про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками проведення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство ТОВ "Подільський граніт". Однак збори комітету кредиторів ТОВ "Подільський граніт" не відбулися у зв`язку із неявкою представників членів комітету кредиторів.
Відповідно до аналізу норм чинного законодавства, порядок визначення та сплати грошової винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого передбачено нормами Кодексу України з процедур банкрутства. При цьому, Кодекс України з процедур банкрутства не містить заборони винесення на затвердження господарського суду звіту про нарахування грошової винагороди та відшкодування витрат у разі його не схвалення комітетом кредиторів.
З огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 24.07.2018 у справі № 5019/2862/11, від 04.06.2019 у справі № Б-24/172-09, неприйняття зборами кредиторів (комітетом кредиторів) рішення щодо схвалення або погодження звітів арбітражного керуючого не позбавляє господарський суд права розглянути їх самостійно.
Неприйняття рішення зборами комітету кредиторів про схвалення звіту ліквідатора Аверкина В.В. про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедури ліквідації ТОВ "Подільський граніт" свідчить про відмову в добровільному порядку здійснити оплату несплаченої основної грошової винагороди ліквідатора.
Встановивши факт невиконання кредиторами у добровільному порядку обов`язку щодо оплати послуг арбітражного керуючого, господарський суд приймає рішення про примусове стягнення з таких кредиторів відповідних грошових сум шляхом винесення ухвали та видачі судового наказу.
Згідно звіту про нарахування та виплату основної грошової винагороди здійснення та відшкодування витрат ліквідатора за підсумками ліквідаційної процедури ТОВ "Подільський граніт", сума основної грошової винагороди ліквідатора нарахована за період з 06.05.2014 по 30.09.2025 та загалом складає 2 054 795,45 грн.
В подальшому до суду подано уточнене клопотання ліквідатора Аверкина В.В. від 23.02.2026 про стягнення основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора у справі з кредиторів пропорційно до їх кредиторських вимог у розмірі 2 004 795,45 грн. 
Вказана сума розрахована ліквідатором відповідно до наказу № 1 "Про встановлення оплати послуг ліквідатора" від 06.05.2014, згідно якого арбітражному керуючому - Аверкину В.В. на підставі п. 3 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Інформаційного листа ВГСУ № 01-06/606/2013 від 28.03.2013 із змінами і доповненнями, встановлено основну грошову винагороду за виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Подільський граніт" у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Наказ № 1 від 06.05.2014 підписаний ліквідатором Аверкиним В.В.
Отже заявлена до оплати ліквідатором сума основної грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора у справі № 13/7/12-Б-10 складає передбачений та встановлений розмір як положеннями ч. 3 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (за період з 06.05.2014 по 20.10.2019 у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, з урахуванням наказу № 1 від 06.05.2014), а також ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства (за період з 21.10.2019 по 30.09.2025 із розрахунку трьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень ліквідатора).
Окрім цього, матеріалами справи встановлено, що 01.07.2015 між кредитором - ПАТ "Державний ощадний банк" (наразі АТ "Державний ощадний банк Україна" в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк") та ФОП Аверкиним В.В. було укладено договір про надання послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна керуючого санацією, ліквідатора) у справі № 13/7/12-Б-10 про банкрутство ТОВ "Подільський граніт".
Кредитором у письмових поясненнях, як і в апеляційній скарзі, зазначено, що АТ "Ощадбанк" щомісячно сплачувало вартість послуг арбітражного керуючого, яка складалася з розміру двох мінімальних заробітних плат відповідно до діючого законодавства та суми витрат на здійснення процедури ліквідації боржника у розмірі 200 грн (поточні витрати). На підтвердження зазначеного кредитором - АТ "Державний ощадний банк Україна" в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" долучено відповідні докази.
Таким чином, виплачена ліквідатору кредитором - АТ "Державний ощадний банк Україна" в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" сума, за надані ним послуги арбітражного керуючого у справі № 13/7/12-Б-10 відповідно до договору від 01.07.2015 становить 80 420,00 грн.
З урахуванням наведеного, за підсумками процедури ліквідації ТОВ "Подільський граніт" непогашеною залишилась основна грошова винагорода ліквідатора в сумі 2 004 795,45 грн та витрати, пов`язані з виконанням повноважень ліквідатора в сумі 3 141,78 грн.
З приводу неспівмірності заявленої ліквідатором Аверкиним В.В. суми основної грошової винагороди із понесеними арбітражним керуючим витратами часу, виконаною роботою та обставинами справи, суд зазначає, що матеріали справи містять протоколи комітетів кредиторів, у яких ліквідатором відображено інформацію про усі вжиті ним заходи за період ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський граніт" с. Нова Синявка Старосинявського району Хмельницької області.
Так, із матеріалів справи вбачається, що ліквідатором в ході ліквідаційної процедури проводилися активні дії, спрямовані на проведення інвентаризації, фінансового та майнового стану боржника та інших дій з метою подальшого задоволення вимог кредиторів.
Зокрема, зі змісту ліквідаційного звіту від 26.11.2025 встановлено, що під час проведення ліквідаційної процедури ТОВ "Подільський граніт" отримало кошти від реалізації заставного майна - 840 197,50 грн та кошти від реалізації незаставного майна - 156 820,00 грн, а також відсотки, нараховані банком - 1 345,47 грн. Зокрема, за рахунок означених коштів, окрім іншого, було частково погашено вимоги забезпеченого кредитора АТ "Ощадбанк" у розмірі 840 197,50грн.
Кредитори, за умови непогодження з роботою арбітражного керуючого, з належним виконанням покладених на нього функцій, з розміром оплати праці арбітражного керуючого вправі подавати скарги на дії арбітражного керуючого, ставити питання про відсторонення його від виконання повноважень, оскаржувати ухвали суду про затвердження звітів про нарахування і виплату грошової винагороди.
Водночас у справі відсутні будь-які скарги чи заперечення кредиторів щодо дій/бездіяльності арбітражного керуючого Аверкина В.В. або інших обставин, які б свідчили про неналежне виконання ним своїх повноважень.
Тобто, під час ліквідаційної процедури ліквідатором було вчинено усі необхідні дії та виконано усі обов`язки, покладені на нього Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та Кодексом України з процедур банкрутства.
Відсутність скарг на дії або бездіяльність арбітражного керуючого з боку комітету кредиторів, стосовно виконання ліквідатором своїх повноважень впродовж ліквідаційної процедури доводить сумлінне та розумне здійснення та виконання арбітражним керуючим своїх повноважень, що надає право на сплату основної грошової винагороди.
Відповідно до ч. 3, 4, 7 ст. 43 Конституції України використання примусової праці забороняється; кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Як вбачається із приписів статей 12, 30 КУзПБ, надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі. Законодавством не передбачено випадків здійснення арбітражним керуючим своїх повноважень безоплатно.
Верховний Суд у постанові від 04.10.2018 у справі № 916/1503/17 звернув увагу на те, що невиплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10.08.1956 року, Конвенції Міжнародної організації праці № 105 про скасування примусової праці 1957 року ратифіковану Україною 05.10.2000 року), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 року тощо) та суперечить статті 43 Конституції України.
Вжиті ліквідатором заходи, поданий звіт ліквідатора, отримана інформація від реєструючих органів, банківських установ, а також ліквідаційних баланс засвідчили про відсутність майнових активів (майно та майнові права, грошові кошти) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання, а відтак встановлено відсутність коштів для виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого в повному обсязі.
Однак, як вже зазначалось, відповідно до вимог КУзПБ визначення джерела оплати послуг розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора не ставиться в залежність від майнового стану ініціюючого кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо) та від джерел фінансування того чи іншого кредитора (подібні правові висновки щодо застосування норм КУзПБ містяться постановах Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 916/956/13).
Суд відзначає, що у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів (подібна за змістом правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 912/1783/16).
Якщо процедура банкрутства триває після закінчення коштів, авансованих заявником відповідно до абзацу шостого частини другої статті 30 КУзПБ, або таке авансування не здійснювалося через інше правове регулювання на час ініціювання процедури банкрутства, фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого кредиторами не створено, а коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника або від продажу його майна, яке не перебуває в заставі, недостатньо для оплати послуг арбітражного керуючого та його витрат, подаючи на затвердження звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за підсумками ліквідаційної процедури, ліквідатор не може бути позбавлений права звернутися до суду із заявою про стягнення з кредиторів банкрута коштів на оплату його грошової винагороди за період виконання повноважень та відшкодування його витрат у справі. Беручи до уваги принцип пропорційності задоволення вимог кредиторів, суд покладає витрати на оплату послуг ліквідатора та його витрати на кредиторів у справі про банкрутство пропорційно до розміру визнаних кредиторських вимог за наявності на те правових підстав (близький за змістом висновок викладено у численних постановах Верховного Суду: від 15.07.2020 у справі № Б14/040-07/15-08, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.02.2020 у справі № 11/Б-921/1448/2013, від 14.08.2019 у справі № 5/80-10, від 09.07.2019 у справі №15/55/2011/5003, від 18.04.2019р. у справі № 5010/1864/2011-Б-13/56, від 16.04.2019 у справі № 914/2458/16, від 13.02.2019 у справі № 910/22696/15, від 30.01.2019 у справі № 910/32824/15, від 01.08.2018 у справі № 912/1783/16, від 19.04.2018 у справі № 265/2б-02/14/13-08, від 21.03.2018 у справі № 3/67-Б).
Така практика покладення судом на кредиторів витрат за оплату послуг арбітражного керуючого (ліквідатора) у справах про банкрутство залишається єдиним можливим засобом дотримання принципу оплатності послуг арбітражного керуючого відповідно до приписів статті 43 Конституції України та статті 30 КУзПБ у випадках, якщо кредитори не утворюють за власною ініціативою фонду оплати послуг ліквідатора та відсутні кошти боржника від реалізації його активів, а провадження у справі про банкрутство має бути завершеним (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду 22.04.2025 у cправі № 909/1036/17).
Беручи участь у справі про банкрутство, кредитор не тільки має певні процесуальні права, зокрема на задоволення своїх грошових вимог, а й як учасник провадження (сторона) може нести певні обов`язки, пов`язані з розглядом провадження у справі. За ухвалою суду на нього можуть покладатися певні судові витрати: оплата послуг перекладача, судового експерта, арбітражного керуючого.
Законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг арбітражного керуючого/розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора в залежність від обсягу його діяльності (за умови достатності та відповідності цих дій вимогам Кодексу України з процедур банкрутства), від розміру задоволених вимог кредиторів у справі, майнового стану кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів роботи арбітражного керуючого у справі про банкрутство.
Тобто, невиявлення ліквідатором в процедурі ліквідації боржника його майна, інших активів та грошових коштів, за умови встановленого судом факту повноти та належності виконання ним своїх обов`язків у цій процедурі, жодним чином не впливає на оплату його послуг.
Суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.03.2023 у справі № 908/1946/15-г, про те, що кредитори, які очікують на результат діяльності арбітражного керуючого, мають усвідомлювати, що арбітражний керуючий, в свою чергу, правомірно очікує на отримання передбаченої законом грошової винагороди у зв`язку із належним здійсненням ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією у конкретній справі, а оплата грошової винагороди, у випадку неможливості здійснення її оплати з інших джерел, має покладатися на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника. За відсутності у боржника будь-яких майнових активів, покладення оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого та його витрат у справі на кредиторів боржника є правильним, як у разі створення ними фонду для авансування таких витрат відповідно до частини п`ятої статті 30 КУзПБ, так і за ухвалою суду пропорційно сумам визнаних вимог, адже залишається єдиним можливим засобом дотримання принципу платності послуг арбітражного керуючого у відповідності до приписів статті 43 Конституції України та статті 30 КУзПБ.
Отже, вирішуючи питання про пропорційне стягнення грошової винагороди з кредиторів, суд першої інстанції дійшов висновку, що у боржника відсутні кошти за рахунок яких можливо б було здійснити оплату основної грошової винагороди арбітражного керуючого у даній справі, відтак дійшов обґрунтованого висновку, що у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника у зв`язку з відсутністю таких коштів, то оплата послуг арбітражного керуючого, зокрема ліквідатора, здійснюється за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам.
Судами встановлено, що у даній справі фонд для авансування грошової винагороди арбітражного керуючого кредиторами не створювався; майно та кошти у банкрута, які могли б бути спрямовані для сплати винагороди арбітражного керуючого також відсутні, що підтверджується наявними матеріалами справи.
Той факт, що не сформовано ліквідаційну масу, а також, що кредиторами не створено відповідного грошового фонду, право на утворення якого передбачено попередніми законодавчими актами, що регулювали процедуру ліквідації банкрута, так і чинним Кодексом України з процедур банкрутства, не звільняє кредиторів від обов`язку платити арбітражному керуючому за виконання роботи (позиція Верховного Суду у справі № 918/454/18 від 16.07.2020).
Здійснивши перевірку правильності перерахунку судом першої інстанції розрахунку основної грошової винагороди, пред`явленої до пропорційного стягнення з кредиторів, колегія суддів погоджується з висновком про його обґрунтованість та відповідність приписам законодавства.
Щодо заяви АТ "Державний ощадний банк Україна" в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" про застосування позовної давності, суд вірно зауважив, що положення чинного законодавства урегульовують порядок та строки подання арбітражним керуючим звіту про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедури ліквідації, а саме за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, а відтак доводи щодо пропуску ліквідатором арбітражним керуючим - Аверкиним В.В. строку позовної давності та наявності підстав застосування наслідків її пропуску колегією суддів до уваги не беруться.
В силу ст. 73, 74, 76 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Наведені в апеляційних скаргах аргументи скаржників не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків господарського суду, правильність застосування норм матеріального права та не вказують на порушення норм процесуального права.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 269, 270, 271, 272, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області та Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 23 лютого 2026 року у справі № 13/7/12-Б-10 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Справу № 13/7/12-Б-10 повернути Господарському суду Хмельницької області.
Повний текст постанови складений "20" травня 2026 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М. 

Суддя   Розізнана І.В. 

Суддя   Коломис В.В.