ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4868/26 Справа № 212/5207/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року м. Кривий Ріг 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Акуленка В.В., Остапенко В.О.,
секретар судового засідання Лідовська А.А.,
сторони:
позивач - Криворізька північна окружна прокуратура в інтересах Держави в особі Криворізької міської ради,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Перепелиця Ліана Леонідівна, на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 19 січня 2026 року, яке ухвалено суддею Чайкіним І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового 29 січня 2026 року, 

ВСТАНОВИВ

У травні 2025 року керівник Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду в інтересах Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду. 
Позовна заява обгрунтована тим, що рішенням Криворізької міської ради №2728 від 28.05.2014 року затверджено проект землеустрою зі встановлення водоохоронних зон та прибережних захисних смуг уздовж річок Інгулець та Саксагань у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області. Відповідно до викопіювання з Плану водоохоронних зон та прибережних захисних смуг уздовж річок Інгулець та Саксагань у місті Кривий Ріг, наданого відділом № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокдастру у Дніпропетровській області листом №2594/299-24 від 26.07.2024 року встановлено, що межа прибережної захисної смуги річки Саксагань поряд з земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:04:221:0018 складає 45.10 метра. В свою чергу, під час вимірювання відстані у вищевказаних безкоштовних сервісах від крайньої точки забудови (паркану) цієї земельної ділянки до урізу води самої річки Саксагань, така відстань склала приблизно 15 метрів. 
В ході встановлення власника вищевказаної земельної ділянки з`ясовано, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими прибудовами та земельними ділянками від 11.02.2012 зареєстрованого в реєстрі за № 365, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила житловий будинок та 2 земельні ділянки: 1 ділянка з кадастровим номером 1211000000:04:221:0017, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); 2 ділянка з кадастровим номером 1211000000:04:221:0018, площею 0,0696 га для ведення особистого селянського господарства. 
В подальшому, на підставі договорів дарування житлового будинку з господарчою будівлею та земельних ділянок від 05.04.2014, зареєстрованих в реєстрі за номерами 668, 670, 671 ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 вищезгадані об`єкти нерухомості. 
Згідно інформації, отриманої від Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України (далі - Агенство) листом № 826-5-04.01.02-2025 від 28.02.2025 встановлено, що на узбережжі річки Саксагань спостерігається об`єкт дослідження, зокрема на знімках наданих Агенством, датованих починаючи з 09.08.2012 з північної сторони земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:221:0018 спостерігається об`єкт прямокутної форми – суцільний паркан, яким огороджено домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та який виходить за межі вказаної земельної ділянки і займає частину прибережної захисної смуги річки. 
На підставі зібраних матеріалів встановлено самовільне зайняття земельної ділянки водного фонду в прибережній захисній смузі річки Саксагань в Покровському районі міста Кривого рогу площею 0.0797 га шляхом будівництва бетонного паркану з північної сторони домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим звертаються до суду із позовом.
Посилаючись на викладене, позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди Криворізькій міській територіальній громаді в особі Криворізької міської ради в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду комунальної форми власності в прибережній захисній смузі річки Саксагань в Покровському районі міста Кривого рогу площею 0.0797 га, що знаходиться з північної сторони земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:221:0018, яка має адресу: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованого бетонного паркану. 
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 19 січня 2026 року позовні вимоги задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди Криворізькій міській територіальній громаді в особі Криворізької міської ради в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду комунальної форми власності в прибережній захисній смузі річки Саксагань в Покровському районі міста Кривого рогу площею 0.0797 га, що знаходиться з північної сторони земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:221:0018, яка має адресу: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованого бетонного паркану.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір у загальному розмірі 2422,40 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Перепелиця Л.Л., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 19 січня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції в іншому складі суду. 
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд першої інстанції не встановив відсутність предмету спору, оскільки на момент розгляду справи спірна огорожа демонтована добровільно, що підтверджується технічною документацією та топографічним планом.
Суд першої інстанції підмінив предмет позову, зобов`язавши знести фундамент, в той час як позовні вимоги були про знесення самочинно збудованого паркану. 
Також посилається, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 255 ЦПК України, не закрив провадження у справі. Відповідач подавав клопотаннч про закриття повадження у зв`язку з відсутністю предмета спору, однак суд не надав належної оцінки цим доводам.
Суд не перевірив підстави представництва прокурором. 
Також суд не встановив причинно-наслідковий зв`язок між відповідачем та порушенням. Судом встановлено, що паркан існує з 2012 року, відповідач набув право власності на майно пізніше, при цьому суд не встановив хто будував паркан, чи є вина відповідача. 
Суд не дослідив статус добросовісного власника. Відповідач набув право власності законно на підставі зареєстрованих прав.
Суд першої інстанції не дослідив належність доказів, поклався на Googl Maps, матеріали кримінального провадження, але не призначив судову земельну-технічну експертизу, що порушує принцип з`ясування обставин. 
Судом неповно з`ясовано фактичні обставини, не досліджено належним чином реальні межі прибережної смуги, містобудівну документацію, факт добровільного усунення порушення, співвідношення координат. Рішення груньується переважно на припущеннях. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач Криворізька північна окружна прокуратура Дніпропетровської області, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача, просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Перепелиця Л.Л., відмовити. 
Криворізькою міською радою до апеляційного суду надано заяву, в якій заявник просить розглянути апеляційну скаргу без участі представника Криворізької міської ради, прийняти законне рішення згідно норм чинного законодавства України. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Криворізькоїпівнічної окружної прокуратури Яблочної А.О., яка заперечувала проти задововлення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі письмовими доказами, що рішенням Криворізької міської ради № 2728 від 28.05.2014 року затверджено проект землеустрою зі встановлення водоохоронних зон та прибережних захисних смуг уздовж річок Інгулець та Саксагань у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області. 
Відповідно до викопіювання з Плану водоохоронних зон та прибережних захисних смуг уздовж річок Інгулець та Саксагань у місті Кривий Ріг, наданого відділом №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокдастру у Дніпропетровській області листом №2594/299-24 від 26.07.2024 року встановлено, що межа прибережної захисної смуги річки Саксагань поряд з земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:04:221:0018 складає 45.10 метра.
На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими прибудовами та земельними ділянками від 11.02.2012 року зареєстрованого в реєстрі за № 365, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила житловий будинок та 2 земельні ділянки: 1 ділянка з кадастровим номером 1211000000:04:221:0017, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); 2 ділянка з кадастровим номером 1211000000:04:221:0018, площею 0,0696 га для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно договорів дарування житлового будинку з господарчою будівлею та земельних ділянок від 05.04.2014 року, зареєстрованих в реєстрі за номерами 668, 670, 671 ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 вищезгадані об`єкти нерухомості. 
Згідно інформації, отриманої від Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України (далі - Агенство) листом № 826-5-04.01.02-2025 від 28.02.2025 року встановлено, що на узбережжі річки Саксагань спостерігається об`єкт дослідження, зокрема на знімках наданих Агенством, датованих починаючи з 09.08.2012 року з північної сторони земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:221:0018 спостерігається об`єкт прямокутної форми – суцільний паркан, яким огороджено домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та який виходить за межі вказаної земельної ділянки і займає частину прибережної захисної смуги річки.
В рамках кримінального провадження № 42023042070000052 від 08.05.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, 11.12.2024, за участю сертифікованого інженера – геодезиста, прокурором у кримінальному провадженні проведено огляд в межах території, яка перебуває у безпосередній близькості до річки Саксагань в Покровському районі м. Кривого Рогу паралельно вул. Привільна, з північної сторони домоволодіння АДРЕСА_2 встановлено бетонний паркан, приблизно 2.5 метри заввишки, по верхній частині якого по периметру закріплений колючий дріт. Вказаний паркан знаходиться в безпосередній близькості до урізу води річки Саксагань. Під час огляду інженером-геодезистом проведено визначення координат паркану в безпосередній близькості від урізу річки (з точністю 0,1м) з метою встановлення, чи дійсно земельна ділянка, яка огороджена вищезазначеним парканом, знаходиться у прибережній захисній смузі, а також з метою вимірювання площі земельної ділянки в цій смузі. За результатами проведених вимірювань, від сертифікованого інженера-геодезиста отримано висновок від 25.02.2025, відповідно до якого площа земельної ділянки, яка огороджена парканом паралельно АДРЕСА_1 , з північної сторони домоволодіння АДРЕСА_1 та яка знаходиться біля земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:221:0018, в межах прибережної захисної смуги складає 0.0797 га.
Згідно інформації з протоколу огляду від 04.04.2025 року домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 з правого берегу річки Саксагань (точка на мапі картографічного інтернет сервісу Google Maps - 48.005226, 33.476246). Оглядом встановлено, що домоволодіння має суцільну огорожу, висотою приблизно 2,5м. Вказаний паркан знаходиться в безпосередній близькості до узрізу води річки Саксагань. Огорожа виглядає як суцільна конструкція без прозорих елементів, з боку прилеглої земельної ділянки. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що повернення спірної земельної ділянки у стані, який існував до її забудови переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідних земельних ділянок згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірних земельних ділянок, що належать до земель водного фонду.
Дійшовши висновку, що відповідач беззаперечно в силу явних зовні та видимих природних ознак спірних земельних ділянок розумів, що земельні ділянки розташовані у прибережній захисній смузі на незначній відстані від урізу води, а тому водночас міг розуміти, що забудова таких земельних ділянок порушує вимоги законодавства, вважав, що є підстави для задоволення позовних вимог, а саме усунення перешкоди Криворізькій міській територіальній громаді в особі Криворізької міської ради в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду комунальної форми власності в прибережній захисній смузі річки Саксагань в Покровському районі міста Кривого рогу площею 0.0797 га, що знаходиться з північної сторони земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:221:0018, яка має адресу: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованого бетонного паркану.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Конституційним Судом України у Рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (ст. 18 ЗК України).
Відповідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (ч. 1 ст. 19 ЗК України).
Статтею 3 ВК України визначено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали, крім каналів на зрошувальних і осушувальних системах; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.
Згідно ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.
Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.
Землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.
Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.
Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.
Відповідно до положень статті 60 Земельного кодексу України, статті 88 Водного кодексу України, прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3гектари 50метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Криворізької міської ради № 2728 від 28.05.2014 року затверджено проект землеустрою зі встановлення водоохоронних зон та прибережних захисних смуг уздовж річок Інгулець та Саксагань у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області. Відповідно до викопіювання з Плану водоохоронних зон та прибережних захисних смуг уздовж річок Інгулець та Саксагань у місті Кривий Ріг, наданого відділом №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокдастру у Дніпропетровській області листом №2594/299-24 від 26.07.2024 встановлено, що межа прибережної захисної смуги річки Саксагань поряд з земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:04:221:0018 складає 45.10 метра.
Відповідач ОСОБА_1 набув право власності на підставі договорів дарування житлового будинку з господарчою будівлею та земельних ділянок від 05.04.2014 рокуна житловий будинок з господарчими прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:221:0017, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером 1211000000:04:221:0018, площею 0,0696 га для ведення особистого селянського господарства.
Згідно інформації Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України наявній в листі № 826-5-04.01.02-2025 від 28.02.2025 року на узбережжі річки Саксагань спостерігається об`єкт дослідження, зокрема на знімках наданих Агенством, датованих починаючи з 09.08.2012 з північної сторони земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:221:0018 спостерігається об`єкт прямокутної форми – суцільний паркан, яким огороджено домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та який виходить за межі вказаної земельної ділянки і займає частину прибережної захисної смуги річки.
Вказана інформація також підтверджена матеріалами кримінального провадження № 42023042070000052 від 08.05.2023 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, яку обґрунтовано прийняв до уваги суд першої інстанції.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач фактично користується прибережною захисною смугою без законних підстав. 
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Під час розгляду справи судом встановлено, що спірний паркан, з`єднаний з земельними ділянками з кадастровими номерами 1211000000:04:221:0017 та 1211000000:04:221:0018,  що належать на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 на час подання позову були огороджені суцільним парканом, що утворювало собою єдину закриту територію. Вказане явно обмежує доступ людей до води в межах даної земельної ділянки та веде до використання даної ділянки лише у власних цілях відповідача.
Під час розгляду справи судом першої інстанції прокурором на розгляд суду надано акт обстеження земельної ділянка від 16 січня 2026 року земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 з фото таблицею, який складений за участі представника відповідача ОСОБА_4 , прокурора Гутніка Є.В., в якому зафіксовано, що на момент обстеження паркан із металевої сітки типу «Рабиця» демонтовано, залізобетонний фундамент та залізобетонні стовпчики, які отримували паркан з металевої сітки залишилися не демонтовані.
З огляду на вказане, суд першої інстанції, враховуючи місцезнаходження спірної земельної ділянки, її правовий статус, наявність на такій земельній ділянці самочинно побудованого паркану, що належить відповідачу, встановивши наявність у територіальної громади міста Кривого Рогу порушеного права і правових підстав вимагати його відновлення, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у розпорядженні і користуванні земельною ділянкою власнику територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради в реалізації права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду із земель в межах прибережної захисної смуги річки Саксагань, що знаходиться з північної сторони земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:221:0018, яка має адресу: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 знести самочинно збудований бетонний пракан. 
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Криворізької міської ради не приймаються не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України).
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді регульовано в статті 23 Закону України «Про прокуратуру», у частині першій якої зазначено, що представництво прокурором держави в суді полягає в здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
У постанові від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежно здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Поняття «компетентний орган» у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
У справі, що переглядається, прокурор зазначав, що підставою для представництва інтересів держави в особі Криворізької міської ради є неналежне здійснення захисту інтересів держави, яке полягало у тому, що орган місцевого самоврядування, який наділений відповідним повноваженнями , впродовж трималовго часу заходи реагування не вжив, до суду не звертався. 
Отже, прокурор дотримався передбачених ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» вимог щодо обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у суді у цій справі.
Звертаючись з позовом, прокурор зазначив, що підставою пред`явлення цього позову стало те, що має місце порушення прав територіальної громади міста Кривого Рогу, адже земельна ділянка водного фонду використовується відповідачем за відсутності рішення Криворізької міської ради про її використання, огороджена суцільним парканом з приватними земельними ділянками, належними відповідачу, чим було створено перешкоди у використанні земельної ділянки у прибережній захисній смузі до річки Саксагань.
Таким чином, подаючи позовну заяву до суду, прокурор самостійно обґрунтував необхідність захисту інтересів держави у реалізації власником права на користування та розпорядження його майном, тому згідно з ч. 2 ст. 56 ЦПК України набув статусу позивача, що не спростовано під час розгляду справи.
Необґрунтованими також є доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм ст. 255 України, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Дійсно, за правиласи ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває повадження у справі, якщо відсутній предмет с пору. 
Вирішуючи вказане клопотання відповідача в ухвалі Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 19 січня 2026 року, суд першої інстанції, вірно, відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі 456/647/18, та дійшов висновку, що оскільки предмет спору припинив своє існування (зник) після відкриття провадження провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконання відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмету спору тощо, провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
При цьому судом слушно зауважено, що позивачем зазначено про наявність предмету спору та надано протокол огляду земельної ділянки як доказ, який потребує дослідження та надання оцінки під час розгляду справи. 
Також є не неспороможними доводи апеляційної скарги про підміну судом першої інстанції предмету позову, оскільки з акту обстеження земельної ділянки від 16.01.2026 року вбачається, що залишилися елементи капітального паркану - залізобетонні стовпи та фундамент, наявність яких на земельній ділянці у прибережній захисній смузі не змінює правової природи заборони будівництва будь-яких споруд та не може свідчити про відсутність предмету спору. 
Щодо посилання відповідача на неповне дослідження судом обставин справи та не призначення судової земельно-технічної експертизи, колегія суддів не приймає вказаний довід апеляційної скарги, оскільки відповідно положень ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування в цивільному процесі покладається на сторони. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініцитиви, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків передбачених ЦПК України. 
Під час розгляду справи, сторона відповідача не порушувала клопотання перед судом про призначення будь-яких експертиз, тому посилання в апеляційній скарзі на вказані обставини також є неспроможними та безпідставними. 
Таким чином, доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно 
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Колегія суддів зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм процесуального права та з правильним дотриманням норм матеріального права, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Перепелиця Ліана Леонідівна, залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 19 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 07 травня 2026 року.

Головуючий:

Судді: