ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/504/26
Провадження №2/338/683/26
26 травня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Куценка О. О., за участю секретаря судового засідання Двібородчин І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :

01 квітня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №09.10.2025-100001060 від 09 жовтня 2025 року у розмірі 17 250 грн, а також понесених судових витрат.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 09 жовтня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №09.10.2025-100001060, який укладено в електронній формі шляхом прийняття відповідачем пропозиції про укладення кредитного договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до умов кредитного договору, первинно відповідачу було надано кредит у розмірі 1 000 грн, а в подальшому на підставі додаткових договорів, укладених за ініціативою позичальника, загальну суму кредиту було збільшено до 5 000 грн.
Зокрема, 09 жовтня 2025 року сторонами було укладено додатковий договір, відповідно до якого суму кредиту збільшено до 2 000 грн; 10 жовтня 2025 року до 3 000 грн; 12 жовтня 2025 року до 4 000 грн; 15 жовтня 2025 року до 5 000 грн.
Позивач зазначає, що кредитні кошти були фактично надані відповідачу шляхом перерахування на електронний платіжний засіб, зазначений відповідачем при укладенні договору, з реквізитами 4441-11XX-XXXX-0214, у зв`язку з чим кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином.
Відповідно до умов договору строк користування кредитом визначено до 11 березня 2026 року. Договором передбачено процентну ставку «Стандарт» у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших чергових періодів користування кредитом, та процентну ставку «Економ» у розмірі 0,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується у наступних періодах користування кредитом.
Також умовами договору передбачено комісію, пов`язану з наданням кредиту, та комісію за обслуговування кредитної заборгованості.
Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у встановлений договором строк не повернув, проценти за користування кредитом та інші платежі не сплатив, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду утворилась заборгованість у загальному розмірі 17 250 грн, яка складається з: 5 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6 200 грн - проценти за користування кредитом; 350 грн - комісія, пов`язана з наданням кредиту; 700 грн - додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості; 5 000 грн - проценти, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України.
З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у повному обсязі, а також понесені судові витрати.
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2026 року відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 13 травня 2026 року.
Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу без участі позивача та його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не подав, доказів повного або часткового погашення заборгованості, заперечень проти позову чи контррозрахунку заборгованості суду не надав.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, відзиву не подав, у судове засідання не з`явився, а позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив такі обставини.
Судом установлено, що 09 жовтня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №09.10.2025-100001060.
З матеріалів справи вбачається, що договір укладено в електронній формі, шляхом акцепту відповідачем пропозиції позивача про укладення кредитного договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Документи, які складають кредитний договір, містять відомості про підписання договору відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора E994.
Також із матеріалів справи вбачається, що під час укладення кредитного договору відповідач пройшов електронну ідентифікацію, а кредитні кошти були перераховані на зазначений ним електронний платіжний засіб.
Відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів загальна сума наданого відповідачу кредиту становить 5 000 грн. Кінцевий строк повернення кредиту визначено 11 березня 2026 року.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 25 березня 2026 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 17 250 грн, з яких: 5 000 грн - основний борг; 6 200 грн - проценти за користування кредитом; 5 000 грн - проценти, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України; 1 050 грн - комісії; штрафи відсутні.
Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із кредитного договору та регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона, боржник, зобов`язана вчинити на користь другої сторони, кредитора, певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти, оферти, однією стороною та її прийняття, акцепту, другою стороною.
Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Таким чином, надані позивачем докази підтверджують укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі. Відповідачем не подано жодних доказів на спростування факту укладення договору, отримання кредитних коштів або використання належного йому одноразового ідентифікатора при підписанні договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа, кредитодавець, зобов`язується надати грошові кошти, кредит, позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, а розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Судом установлено, що позивач надав відповідачу кредитні кошти у загальному розмірі 5 000 грн, однак відповідач у встановлений договором строк кредит не повернув, договірні проценти не сплатив, доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором суду не подав.
Відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, не подано заперечень щодо факту укладення договору, отримання кредитних коштів, розміру тіла кредиту, періоду нарахування процентів, а також не надано власного розрахунку заборгованості.
Щодо стягнення основного боргу та процентів за користування кредитом
З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 5 000 грн, а заборгованість за процентами за користування кредитом - 6 200 грн.
Умовами кредитного договору передбачено процентну ставку «Стандарт» у розмірі 1 % за один день користування кредитом та процентну ставку «Економ» у розмірі 0,5 % за один день користування кредитом. Проценти розраховуються шляхом множення суми кредиту або залишку кредиту на кількість днів користування кредитом та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді.
З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що договірні проценти нараховувалися до 11 березня 2026 року включно, тобто до визначеної договором кінцевої дати повернення кредиту, після чого залишок непогашених договірних процентів становив 6 200 грн.
Оцінюючи обґрунтованість заявлених до стягнення процентів, суд враховує положення Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 4 ст. 8 цього Закону денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою, визначеною законом, з урахуванням загальних витрат за споживчим кредитом, загального розміру кредиту та строку кредитування у днях. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.
Матеріали справи містять погоджені сторонами умови договору, відповідно до яких після збільшення суми кредиту до 5 000 грн денна процентна ставка становить 0,82 %, що не перевищує граничного розміру, встановленого ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 5 000 грн основного боргу та 6 200 грн процентів за користування кредитом є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Щодо стягнення комісії
Позивач також просить стягнути з відповідача 350 грн комісії, пов`язаної з наданням кредиту, та 700 грн додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом можуть включатися, зокрема, проценти, комісії та інші обов`язкові платежі, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Разом з тим можливість включення комісії до загальних витрат за споживчим кредитом сама по собі не означає безумовної обґрунтованості її стягнення у судовому порядку та не звільняє кредитодавця від обов`язку довести правову підставу такої комісії, її відповідність закону, самостійний характер відповідної послуги та фактичне надання такої послуги споживачу.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України основним обов`язком кредитодавця за кредитним договором є надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, установлених договором, тоді як основним обов`язком позичальника є повернення кредиту та сплата процентів.
Комісія, пов`язана з наданням кредиту, за своєю правовою природою фактично встановлена за вчинення кредитодавцем дій, які становлять зміст його власного основного договірного обов`язку - надання кредитних коштів. Надання кредиту не є окремою самостійною послугою, яку позичальник додатково замовляє в кредитодавця понад сам кредитний договір.
Суд враховує, що позивач не надав належних і достатніх доказів того, що комісія за надання кредиту у розмірі 350 грн є платою за окрему, самостійну, фактично надану відповідачу послугу, яка не охоплюється самим обов`язком кредитодавця з надання кредиту.
Щодо додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 700 грн, то з умов договору вбачається, що така комісія встановлена за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення можливості здійснювати платежі онлайн, відновлення забутого паролю, інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги та інші подібні дії, пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості.
Однак матеріали справи не містять доказів того, що відповідач фактично замовляв, отримував або використовував зазначені послуги, а також доказів того, що такі дії є окремими самостійними послугами, які не входять до звичайної організаційної діяльності кредитодавця при супроводженні виданого ним кредиту.
Нарахування такої комісії не може ґрунтуватися лише на загальному формулюванні договору без підтвердження фактичного надання відповідачу конкретних додаткових або супутніх послуг, які мають самостійну споживчу цінність для позичальника.
Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що розмір таких комісій є співмірним вартості фактично наданих послуг та що позивач поніс відповідні витрати саме у зв`язку з наданням відповідачу таких послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ризик ненадання доказів несе сторона, яка посилається на відповідні обставини.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 350 грн комісії, пов`язаної з наданням кредиту, та 700 грн додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України
Позивач також просить стягнути з відповідача 5 000 грн процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За своєю правовою природою проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, є заходом відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, а не платою за користування кредитом.
Тому такі проценти необхідно відмежовувати від договірних процентів за користування кредитом, які є платою за користування наданими кредитними коштами протягом погодженого сторонами строку кредитування.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит, позику, банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки, штрафу, пені, за таке прострочення.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладено 09 жовтня 2025 року, строк повернення кредиту визначено до 11 березня 2026 року, а заявлені позивачем проценти за ст. 625 ЦК України нараховані за період дії в Україні воєнного стану.
Посилання позивача на умови договору щодо можливості нарахування процентів відповідно до ст. 625 ЦК України не змінює правової природи таких процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Норма пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є спеціальною нормою, яка безпосередньо звільняє позичальника від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, у період дії воєнного стану.
Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 5 000 грн процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Таким чином, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню: з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 200 грн, яка складається з 5 000 грн основного боргу та 6 200 грн процентів за користування кредитом.
У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 350 грн комісії, пов`язаної з наданням кредиту, 700 грн додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості та 5 000 грн процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, слід відмовити.
Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ціна позову становить 17 250 грн. Суд задовольняє позовні вимоги на суму 11 200 грн, що становить 64,93 % від заявлених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 662 грн 40 коп. З огляду на часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме: 2 662 грн 40 коп * 64,93 % = 1 728 грн 63 коп.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то позивач у позовній заяві зазначив орієнтовний розмір таких витрат, однак належних доказів їх фактичного понесення та розміру на час ухвалення рішення суду не надано, у зв`язку з чим підстав для їх розподілу в цьому рішенні немає.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд
в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №09.10.2025-100001060 від 09 жовтня 2025 року у розмірі 11 200 грн 00 коп, що складається з: 5 000 грн 00 коп - заборгованість за тілом кредиту; 6 200 грн 00 коп - проценти за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 1 728 грн 63 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Богородчанським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому випадку строк на апеляційне оскарження рішення починає обчислюватися з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування, ім`я сторін та інших учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 26 травня 2026 року.

Суддя: