печерський районний суд міста києва

Справа № 757/14606/18-ц 
пр. 2-1828/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого: судді Григоренко І.В.,
при секретарі: Андрієнко І.І.,
за участю: 
прокурора: Половенко Л.В.,
представника позивача: Горбачової І.В.,
відповідача-1: не з`явився,
відповідача-2: ОСОБА_1 ,
представника відповідача-2: Киченка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 (Печерської окружної прокуратури м. Києва) Ігнатенка В. в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, визнання спадщини відумерлою та витребування майна, - 

ВСТАНОВИВ:
Заступник керівника Київської міської прокуратури № 6 (змінено назву на Печерська окружна прокуратура м. Києва) Ігнатенко В. (далі - Прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - позивач, Київміськрада) до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1, ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 (далі - відповідач-2, ОСОБА_1 ), в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири від 26.05.2010 року № 452, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу якої входить квартира АДРЕСА_2 ; витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,8 кв.м., вартість 148 501,00 грн.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 31493532 від 21.09.2016 року, відповідно до якого 17.09.2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10004067800000.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12016100060006970 від 24.10.2016 року було встановлено порушення майнових прав та інтересів територіальної громади м. Києва, зважаючи на те, що після смерті ОСОБА_3 , приблизно 28.05.2016 року, залишилась спадщина у вигляді квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - квартира). Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкривалась, спадкоємці за заповітом і за законом, а також особи, які б мали право на спадщину, відсутні, отже квартира мала бути визнана відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Проте, право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 17.09.2016 року із ОСОБА_2 , який, в свою чергу, нібито набув право власності на квартиру на підставі договору дарування, укладеного із ОСОБА_3 та посвідченого 26.05.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Телегою Т.М., і зареєстрованого за № 452. Разом з тим, із архівної довідки вбачається, що за реєстровим № 452 від 21.05.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Телегою Т.М. посвідчено довіреність, отже ОСОБА_2 не набув права власності на квартиру, а договір дарування від 26.05.2010 року № 452 є нікчемним на підставі ст. ст. 202, 203, 215 ЦК України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2018 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Кирилюк (Григоренко) І.В.
На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 28.03.2018 року судом було зроблено запити до органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідачів щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) таких фізичних осіб.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.04.2018 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 Ігнатенка В. в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, визнання спадщини відумерлою та витребування майна та підготовче засідання у справі призначено на 17.05.2018 року.
Заочним рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2019 року позов Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 Ігнатенка В., поданий в інтересах держави в особі Київської міської ради, до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, визнання спадщини відумерлою та витребування майна задоволено.
10.03.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-2 - адвоката Киченка А.С. надійшла заява про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2019 року, яка була передана головуючому судді 22.03.2021 року.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2021 року заяву представника відповідача-2 - адвоката Киченка Андрія Сергійовича, про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2019 року у цивільній справі за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 Ігнатенка В. в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, визнання спадщини відумерлою та витребування майна задоволено; заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2019 року скасовано, призначено підготовче засідання на 12.04.2022 року.
15.03.2021 року Київську місцеву прокуратуру № 6 було перейменовано на Печерську окружну прокуратуру міста Києва.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.04.2022 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 05.12.2022 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2022 року, у зв`язку із неявкою прокурора та представника позивача, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 07.02.2023 року.
06.02.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-2 - адвоката Киченка А.С. надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив в позові відмовити, оскільки відповідач-2 є добросовісним набувачем, відтак, позовні вимоги є необґрунтованими. 
Крім того, 06.02.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-2 - адвоката Киченка А.С. надійшло клопотання про витребування доказів. 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2023 року задоволено клопотання представника відповідача-2 та витребувано: у Департаменті з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) інформацію про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 28.05.2016 року та належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи, та у Печерській районній в місті Києві державній адміністрації відомості про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 28.05.2016 року. 
Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2023 року приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву та, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача-2 про відкладення розгляду справи та витребуванням доказів, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 11.05.2023 року.
24.02.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Печерської районної в м. Києві державної адміністрації надійшла витребувана ухвалою суду інформація, яка була передана головуючому судді 28.02.2023 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2023 року, у зв`язку із задоволенням клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 17.08.2023 року.
17.08.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача-2 надійшла заява про відкладення розгляду справи.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2023 року, у зв`язку із задоволенням клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 23.11.2023 року.
12.10.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Печерської районної в м. Києві державної адміністрації надійшла витребувана ухвалою суду інформація.
23.11.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від прокурора Мацих Д.Г. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 23.11.2023 року, без її участі, проти закриття підготовчого провадження не заперечує, просить призначити справу до розгляду по суті.
23.11.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - Хрущ А.П. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 23.11.2023 року, без її участі, проти закриття підготовчого провадження не заперечує.
23.11.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача-2 надійшла заява, у якій останній заперечує щодо закриття підготовчого провадження у справі, оскільки не надійшли матеріали реєстраційної справи.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2023 року для повторного направлення ухвали Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2023 року про витребування копії реєстраційної справи, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 04.03.2024 року.
04.03.2024 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від Заступника керівника Печерської окружної прокуратури м. Києва Галушко П. надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка не була підписана ЕЦП.
04.03.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача-2 надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 04.03.2024 року, без фіксування технічними засобами, в якій останній просив відкласти розгляд справи.
Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 04.03.2024 року клопотання прокурора про відкладення розгляду справи залишено без розгляду та, у зв`язку із задоволенням клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 20.05.2024 року.
17.03.2024 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради надійшла відповідь, яка не була підписана ЕЦП.
Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2024 року відповідь залишено без розгляду та, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача-2, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 06.08.2024 року.
23.05.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради надійшла належним чином засвідчена копія реєстраційної справи № 1000406780000.
14.06.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради надійшов лист.
06.08.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від прокурора Мацих Д.Г. надійшла заява про відкладення розгляду справи.
06.08.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Сініцина В.А. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 06.08.2024 року, без фіксування технічними засобами, в якій останній просив відкласти розгляд справи.
06.08.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача-2 надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 06.08.2024 року, без фіксування технічними засобами, в якій останній просив відкласти розгляд справи.
Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 06.08.2024 року приєднано до матеріалів справи копію реєстраційної справи та, у зв`язку із задоволенням клопотань сторін, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 12.11.2024 року
12.11.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від прокурора Мацих Д.Г. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 12.11.2024 року, без фіксування технічними засобами, в якій остання просила відкласти розгляд справи.
12.11.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-2 - адвоката Киченка А.С. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 12.11.2024 року, без фіксування технічними засобами.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2024 року, у зв`язку із задоволенням клопотання прокурора, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 14.01.2025 року.
14.01.2025 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, підготовче засідання призначено на 05.03.2025 року.
28.01.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Заступника керівника Печерської окружної прокуратури м. Києва Галушко П. надійшли письмові пояснення.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2025 року письмові пояснення Заступника керівника Печерської окружної прокуратури Петра Галушка у цивільній справі за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 Ігнатенка В. в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, визнання спадщини відумерлою та витребування майна повернуто прокурору.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Заступника керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, визнання спадщини відумерлою та витребування майна та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 19.05.2025 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2025 року, у зв`язку із неявкою відповідача-1, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 17.06.2025 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2025 року, відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, в судовому засідання оголошено перерву до 16.09.2025 року.
В судове засідання 16.09.2025 року з`явились прокурор, представник позивача, відповідач-2 та представник відповідача-2.
Відповідач-1 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.
Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Враховуючи, що відповідач-1 повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, причини неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.
Прокурор в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити.
Відповідач-2 та представник відповідача-2 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували з викладених у відзиві підстав та просили в позові відмовити.
Вислухавши вступне слово прокурора, представника позивача, відповідача-2 та представника відповідача-2, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду наступне.
Суд встановив, що 26.05.2010 року між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровуваний) було укладено договір дарування квартири, за умовами якого дарувальник безоплатно передає у власність обдаровуваного належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 . Вказаний договір посвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Телегою Т.М. та зареєстровано в реєстрі за № 452 (том 1, а.с. 20-21).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла приблизно ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина смерті не встановлена через гнильні зміни трупа, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 1599 від 08.06.2016 року (том 1, а.с. 44).
Поховання ОСОБА_3 було здійснено за рахунок держави, про що зазначено в листі Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (том 1, а.с. 43).
09.08.2016 року рішенням Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легким В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), номер запису 15912657 від 09.08.2016 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі договору дарування від 26.05.2010 року № 452, видавник: ПН Телега Т.М. , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 97337383 від 14.09.2017 року (том 1, а.с. 14-17).
17.09.2016 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого продавець передає у власність покупця двокімнатну квартиру під номером АДРЕСА_2 , а покупець приймає квартиру та зобов`язується сплатити за неї встановлену грошову суму. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1605 (том 1, а.с. 22-25).
17.09.2016 року рішенням Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченком В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису 16500726, здійснено реєстрацію переходу права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2016 року № 1605 (індексний номер 31493532), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 97337383 від 14.09.2017 року (том 1, а.с. 14-17).
Як вбачається із інформаційної довідки із Спадкового реєстру № 48701446 від 09.08.2017 року, після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не відкривалась (том 1, а.с. 30). 
Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» листом від 22.08.2017 року за вих. № 062/14-10077 повідомило Київську місцеву прокуратуру № 6 про те, що квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі довідки ЖБК «Темп-4» № 345/4 від 19.12.1991 року (том 1, а.с. 36-37).
Печерська районна у м. Києві державна адміністрація листом від 03.10.2017 року за вих. № 105/01-4446/1 повідомила Київську місцеву прокуратуру № 6 про те, що станом на 02.10.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованих осіб не значиться (том 1, а.с. 18).
Печерський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану листом від 10.02.2018 року за вих. № 9051/26-08-09 повідомив Київську місцеву прокуратуру № 6 про те, що не виявлено актових записів, які б підтверджували родинні відносини як дідів, бабів, братів чи сестер відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та актових записів про шлюб та народження дітей (том 1, а.с. 35). 
Відповідно до листа Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.02.2018 року вих. № 105/01-1692/1, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 значилась зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 з 15.12.1967 року по 05.09.2016 року. Знята з реєстраційного обліку у зв`язку із смертю (том 1, а.с. 19). 
Згідно архівної довідки Київського державного нотаріального архіву від 12.01.2017 року за вих. № 47/01-21 нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Телеги Т.М. припинена наказом Головного управління юстиції у м. Києві від 23.06.2010 № 909/02 у зв`язку з її смертю. Згідно справи № 02-33 приватного нотаріуса Телеги Т.М. реєстр для реєстрації нотаріальних дій (почато 19.01.2010 року, останній запис 04.06.2010 року) за реєстровим номером 452 від 21.05.2010 року сторінка 117, посвідчено довіреність; 26.05.2010 року в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій НП КМНО Телеги Т.М. взагалі відсутній запис про посвідчення будь-якого договору дарування квартири; жоден правочин, де б сторонами виступали ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , взагалі не посвідчувався (том 1, а.с. 32-33).
За таких обставин прокурор вважає, що договір дарування квартири від 26.05.2010 року № 452, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 слід визнати недійсним, спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу якої входить квартира АДРЕСА_2 визнати відумерлою та витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно із ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Щодо позовних вимог про визнання спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_2 відумерлою та витребування її на користь територіальної громади, слід зазначити наступне.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).
Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Однак положення зазначеної глави ЦК України передбачають також спадкування не тільки на підставі споріднення, а й за фактом спільного проживання (статті 1258-1265).
Зокрема, за положеннями статті 1264 і 1265 ЦК України передбачається, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (п`ята черга спадкування), причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Отже, законодавство про спадщину передбачає, що перехід прав на спадкове майно відбувається на підставі споріднення або факту спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини як член сім`ї спадкодавця. Правопідверджуючим документом на спадкове майно при цьому є свідоцтво про право на спадщину (стаття 66 Закону України «Про нотаріат»). Відсутність таких спадкоємців та інших осіб, що спільно проживали зі спадкодавцем як члени сім`ї, свідчить про відсутність спадкоємців усіх п`яти черг, передбачених законом.
Одночасно ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). Тому у разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.
Зокрема, у частинах першій та другій статті 1277 ЦК України (в редакції, чинній на час подання позову до суду), визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частина третя статті 1277 ЦК України та частина перша статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час подання позову до суду).
Однак відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права.
Зміст зазначених норм права свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому слід зауважити, що якщо спадкоємці повинні заявити про прийняття спадщини у строк шість місяців із часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України), то територіальна громада зобов`язана подати заяву про визнання спадщини відумерлою лише після спливу одного року із часу відкриття спадщини (частина друга статті 1277 ЦК України).
Відповідно до положень глави дев`ятої розділу IV ЦПК України справи за заявою про визнання спадщини відумерлою розглядаються в окремому провадженні із залученням органу самоврядування та усіх заінтересованих осіб.
За змістом зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права, орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу.
Положення ЦК України щодо прийняття спадщини спрямовані на захист прав усіх спадкоємців, які мають права на спадщину та надають можливість кожному з них захистити своє право чи інтерес, навіть якщо строк на прийняття спадщини пропущено і спадщина вже розподілена між іншими спадкоємцями. Крім того, такі самі права має спадкоємець, якщо спадщина визнана відумерлою та перейшла до територіальної громади.
Зокрема, за змістом статті 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.
Отже, спадкоємець, який із зазначених причин не зміг прийняти спадщину, яка була перерозподілена між іншими спадкоємцями або перейшла у власність територіальної громади як відумерла, має право на передачу йому належної частки спадщини в натурі, якщо спадщина збереглася, а у випадку неможливості такої передачі у зв`язку з тим, що спадщина не збереглася або визнана відумерлою та відчужена територіальною громадою на користь іншої особи, має право на отримання лише грошової компенсації. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, що на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину.
Разом з тим законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.
Цивільне право та цивільне законодавство передбачає за відсутності норми права, що регулює спірні правовідносини, які виникли між учасниками цивільного спору, застосування при розгляді таких спорів аналогію права або аналогію закону.
Зокрема, стаття 8 ЦК України передбачає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).
Отже, у цій справі підлягає застосуванню аналогія закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема положення статті 1280 ЦК України, виходячи з таких міркувань.
Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».
Тому захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.
Як зазначалось, стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.
Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А отже, застосовуючи аналогію закону, і територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.
Саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно закон передбачає за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.
Захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а тому з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.
Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2024 року у справі № 754/446/22 (провадження № 61-7349сво23), та Перша судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.07.2025 року у справі № 645/7560/18 (провадження № 61-15761св24).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Звертаючись до суду з позовом заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 6 в інтересах держави в особі Київської міської ради посилалася на те, що квартира АДРЕСА_2 є відумерлою спадщиною та повинна перейти у власність територіальної громади міста Києва, з тих підстав, що після смерті спадкодавця у визначений законом строк до нотаріальної контори для прийняття спадщини ніхто не звернувся; спадкоємців за заповітом і за законом немає; право власності в порядку спадкування ніким не набувалося, а спадкова справа не відкривалася. Водночас, квартира вибула з їх власності на підставі договору дарування квартири від 26.05.2010 року, який нотаріусом не посвідчувався.
Разом з тим, суд встановив, що майно, на яке територіальна громада м. Києва претендує, як на відумерлу спадщину, було відчужене на користь ОСОБА_1 , який є добросовісним набувачем, що ні прокурором, ні Київською міською радою не спростовано.
Отже, при відчуженні спадкового майна територіальна громада м. Києва має право лише на відшкодування вартості спадкового майна за ринковими цінами, а таких позовних вимог прокурором заявлено не було.
Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, позовні вимоги Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 в інтересах держави в особі Київської міської ради про визнання спадщини відумерлою є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, адже територіальна громада у цих правовідносинах має право лише на отримання грошової компенсації його вартості, оскільки спадкове майно відчужене особою, яка не є спадкоємцем, на користь добросовісного набувача.
З огляду на те, що позивач не має жодних майнових прав на спірну квартиру, а має лише право на компенсацію її вартості, не підлягає задоволенню і вимоги про витребування цього майна від добросовісного набувача.
Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору дарування квартири від 26.05.2010 року та про скасування державної реєстрації права власності на це майно, слід зазначити наступне.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (див. пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16; пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 910/3009/18; пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17).
Як вже зазначено судом, належним способом захисту прав територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради у зв`язку з відчуженням спадкового майна - квартири АДРЕСА_2 , особою, яка не є спадкоємцем, на користь добросовісного набувача, є отримання грошової компенсації.
Відтак, позовні вимоги Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 в інтересах держави в особі Київської міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири від 26.05.2010 року та про скасування державної реєстрації права власності на це майно є неналежними способами захисту прав територіальної громади м. Києва та не підлягають задоволенню з цих підстав.
Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачами не надано належних доказів на підтвердження понесення судових витрат.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 66 Закону України «Про нотаріат», ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 15. 16,46, 334, 1216, 1220, 1258 - 1265, 1272, 1277, 1280 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 82, 133-141, 158, 206, 259, 263-265, 273, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:
В позові Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 (Печерської окружної прокуратури м. Києва) Ігнатенка В., поданий в інтересах держави в особі Київської міської ради, до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, визнання спадщини відумерлою та витребування майна - відмовити.
Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 6 (Печерської окружної прокуратури м. Києва) Ігнатенко В., 01601, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 27/2.
Позивач: Київська міська рада, 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, код ЄДРПОУ 22883141.
Відповідач-1: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач-2: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст судового рішення складений та підписаний 15.01.2026 року.

Суддя І.В. Григоренко