Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 р. № 520/4458/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" (код ЄДРПОУ 08734011, вул. Гіршмана,буд. 8/10, м. Харків, 61002), Державної установи "Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України" (код ЄДРПОУ 08735882, вул. Бердичівська, буд. 1, м. Київ, 04116) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною довідку №1775/НГ від 25.12.2025 року медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальна медичне міністерства внутрішніх справ України по Харківській області»;
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» щодо відмови у перегляді рішення М(ВЛ)К №1775/НГ від 25.12.2025 року та проведенні повторного медичного огляду;
- зобов`язати Державну установу «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» повторно розглянути заяву про перегляд довідки №1775/НГ від 25.12.2025 року медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальна медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Харківській області»;
- зобов`язати Державну установу «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» провести повторний медичний огляд відносно військовослужбовця ОСОБА_1 .
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Відповідач, Державна установа "Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України", подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.
Відповідач, Державна установа "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області", подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.
Позивачем було подано відповідь на відзив, в якому він просив відхилити доводи надані відповідачем у відзиві на позовну заяву; задовольнити позовні вимоги позивача, які викладені у позовній заяві у повному обсязі.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 НГУ. 
25.12.2025 року позивачем було пройдено медичний огляд медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області», за результатами якого складено довідку М(ВЛ)К №1775/НГ від 25.12.2025 року. 
Відповідно до вказаної довідки позивачу встановлено діагнози: наслідки вибухової травми 24.08.2025, ЗЧМТ, струс головного мозку, забронховані без порушення ліквородинаміки; ВОСПІ сліпого правого плечового суглоба; множинні ураження хребта; вертеброгенна цервікотораколюмбалгія з м`язово-тонічними проявами на тлі остеохондрозу шийного, грудного та поперекового відділів хребта, полінейропатії верхніх кінцівок з сенсорними порушеннями; протрзії м/х дисків С3-С4, С4-С5, С5-С6, С6-С7, Th3-Th5, Th5-Th6, L2-L3, L4-L5, L5-S1 без порушення функції; хронічний ТНІ, пов`язане з проходженням військової служби; зуби 28, 48 – каріозні; множинні ураження зубощелепної системи. 
За результатами медичного огляду М(ВЛ)К позивача визнано придатним до військової служби. 
Не погоджуючись із висновками М(ВЛ)К, позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що при проведенні медичного огляду відповідачем - ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" не було враховано результати спеціальних досліджень, а саме ЕНМГ від 03.12.2025 року та дуплексного сканування екстракраніальних відділів брахіоцефальних судин і транскраніального дуплексного сканування судин голови та шиї від 09.12.2025 року, якими, на думку позивача, підтверджується наявність у нього рухових розладів, вертебробазилярних порушень та помірного дефіциту кровотоку на фоні поширеного остеохондрозу хребта.
Позивач вказував, що М(ВЛ)К неправильно застосовано статтю 64 Розкладу хвороб та безпідставно застосовано пункт «в» замість пункту «б», оскільки наявні у нього захворювання, на його думку, супроводжуються помірним порушенням функцій. 
Також позивач посилався на порушення відповідачем вимог пункту 7 Розділу ІІІ Наказу МВС України від 03.04.2017 №285 та Додатку 2 до Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, оскільки, як зазначав позивач, під час медичного огляду не було надано належної оцінки всім наявним медичним документам та результатам спеціальних досліджень. 
Крім того, позивач зазначав, що після отримання довідки М(ВЛ)К №1775/НГ від 25.12.2025 року ним було подано до Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» заяву про перегляд рішення М(ВЛ)К та проведення повторного медичного огляду. 
Однак, за результатами розгляду його звернення відповідачем - ДУ "Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України" листом від 05.02.2026 року було повідомлено про відсутність підстав для перегляду рішення М(ВЛ)К, у зв`язку із чим позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною. 
Відповідач, Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області», у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечував та зазначав, що медичний огляд позивача проведено з дотриманням вимог чинного законодавства та у відповідності до Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 №285. 
Відповідач вказував, що питання встановлення діагнозу та визначення ступеня придатності до військової служби є дискреційними повноваженнями ВЛК, а суд не наділений повноваженнями надавати оцінку правильності медичних висновків та кваліфікації захворювань за статтями Розкладу хвороб. Також зазначав, що результати ЕНМГ від 03.12.2025 року та дуплексного сканування від 09.12.2025 року враховувались комісією при винесенні рішення, однак самі по собі не містять висновків про порушення функцій, необхідних для застосування пункту «б» статті 64 Розкладу хвороб. 
Крім того, відповідач зазначав, що за результатами оглядів лікарів-експертів у позивача встановлено вертеброгенну цервікотораколюмбалгію, полінейропатію верхніх кінцівок із сенсорними порушеннями та протрзії міжхребцевих дисків без порушення функцій, що, на думку відповідача, обґрунтовано стало підставою для застосування пункту «в» статті 64 Розкладу хвороб. 
Відповідач, Державна установа «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України», також подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах діяв у межах та у спосіб, визначених чинним законодавством. Відповідач посилався на те, що Центральною медичною (військово-лікарською) комісією було розглянуто звернення позивача від 12.01.2026 року щодо незгоди із довідкою М(ВЛ)К №1775/НГ від 25.12.2025 року, досліджено копії медичної документації, складеної за результатами медичного огляду, та встановлено, що рішення М(ВЛ)К прийнято у відповідності до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, а підстави для його перегляду відсутні. Також зазначав, що позивача було повідомлено про можливість проходження повторного медичного огляду у разі погіршення стану здоров`я за направленням з місця проходження служби. 
Також відповідач зазначав, що відповідно до Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 №285, ЦМ(ВЛ)К здійснює розгляд звернень та скарг щодо діяльності М(ВЛ)К, а оскарження рішень М(ВЛ)К відбувається у порядку, визначеному чинним законодавством. 
Позивачем було подано відповідь на відзиви, в якій останній просив відхилити доводи відповідачів та зазначав, що відповідачами не спростовано факт неврахування при проведенні медичного огляду всіх наявних медичних документів та результатів спеціальних досліджень, а також наполягав на протиправності відмови у перегляді рішення М(ВЛ)К та необхідності проведення повторного медичного огляду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Згідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Приписами п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України визначено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє станом на теперішній час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
В ст. 21 Закону України «Про Національну гвардію України» зазначено, що Держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки (ч.1). Військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства (ч.2).
Приписами ст. 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям (ч.1). Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби - інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених частиною другою статті 12 Закону України "Про національну безпеку України" (ч.2).
Порядок проведення лікарської, військово-лікарської та лікарсько-льотної експертиз медичними (військово-лікарськими) комісіями (далі - М(ВЛ)К), утвореними в закладах охорони здоров`я, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - ЗОЗ МВС), та закладах охорони здоров`я, що входять до складу Національної гвардії України (далі - ЗОЗ НГУ) визначений в Положенні про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженому Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03 квітня 2017 року № 285 (в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 23 травня 2024 року № 331) (далі Положення № 285).
Згідно п. 4 розділу І Положення № 285, рішення М(ВЛ)К щодо придатності (непридатності) осіб до військової служби приймаються відповідно до Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності (неприданості) до військової служби, служби у військовому резерві (додаток 3) (далі - Розклад хвороб), Пояснення щодо застосування статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності (неприданості) до військової служби, служби у військовому резерві (додаток 4) та Таблиці додаткових вимог до стану здоров`я (додаток 5) (далі - ТДВ). Перелік захворювань та Розклад хвороб розроблено відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10-го перегляду (далі - МКХ - 10).
В розділі ІІ Положення №285 зазначено, що лікарська та військово-лікарська експертизи проводяться штатними та позаштатними М(ВЛ)К. 
Лікарсько-льотна експертиза проводиться позаштатними ЛЛК, які утворюються у штатних М(ВЛ)К (за потреби) (п.1). Штатними М(ВЛ)К є Центральна медична (військово-лікарська) комісія (далі - ЦМ(ВЛ)К) Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» (далі - ДУ ГМКЦ), М(ВЛ)К державних установ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України» по областях, місту Києву та Київській області (далі - ДУ ТМО) (п.2). ЦМ(ВЛ)К - штатна М(ВЛ)К, на яку покладається організація лікарської, військово-лікарської та лікарсько-льотної експертиз у ЗОЗ МВС. ЦМ(ВЛ)К здійснює координацію діяльності М(ВЛ)К ДУ ТМО та позаштатних М(ВЛ)К з питань проведення лікарської та військово-лікарської експертиз (п.3).
Пунктом 14 розділу ІІ Положення №285 передбачено функції штатних М(ВЛ)К, зокрема: 1) організація та проведення лікарської і військово-лікарської експертиз; 2) розгляд звернень, заяв і скарг з питань лікарської і військово-лікарської експертиз, аналіз та узагальнення результатів розгляду; 3) контроль за проведенням лікарської і військово-лікарської експертиз у підзвітних позаштатних М(ВЛ)К, затвердження (незатвердження) чи скасування їхніх рішень, надання їм (за потреби) методичної і практичної допомоги; 4) перевірка і узагальнення результатів роботи підзвітних М(ВЛ)К; 5) надання роз`яснень, вказівок, рекомендацій з питань лікарської та військово-лікарської експертиз підзвітним М(ВЛ)К.
Організація проведення лікарської, військово-лікарської та лікарсько-льотної експертиз визначена в розділі ІІІ Положення № 285.
В п.1 розділу ІІІ Положення № 285 зазначено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку осіб на дату огляду в цілях визначення придатності до служби в поліції, військової служби, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням. Під придатністю до служби в поліції, військової служби в цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку осіб, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки в поліції та обов`язки військової служби в НГУ в мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень.
Відповідно до п.19 розділу ІІІ Положення № 285 за результатами проходження медичного огляду та вивчення даних про особу, яка проходить медичний огляд, М(ВЛ)К приймає рішення (постанову) щодо придатності (непридатності) особи до служби, причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв), що відображається в заключній частині Акта медичного огляду. 
Залежно від результату медичного огляду оформляються такі документи: Довідка медичної (військово-лікарської) комісії (додаток 16) (далі - Довідка М(ВЛ)К) або Свідоцтво про хворобу (додаток 17).
Інформація про прийняте М(ВЛ)К рішення вноситься до Книги обліку документації медичної (військово-лікарської) комісії (додаток 18) (далі - Книга обліку документації).
Приписами п. 21 розділу ІІІ Положення № 285 передбачено, що у разі незгоди з рішенням штатної М(ВЛ)К особа, яка проходила медичний огляд, може оскаржити його в ЦМ(ВЛ)К. Рішення (постанови) ЦМ(ВЛ)К можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Аналізуючи норми Положення №285 суд зазначає, що ЦМ(ВЛ)К при розгляді заяви/скарги на рішення М(ВЛ)К свій висновок повинна оформлювати не листом, а вмотивованим Рішенням (постановою) з викладенням всіх обставин та аргументів.
Отже, відсутність належним чином оформленого рішення (постанови) ЦМ(ВЛ)К про перегляд постанови М(ВЛ)К свідчить про те, що суб`єкт владних повноважень не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.
Суд звертає увагу, що розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак, суд не може здійснювати власну оцінку підстав прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері, і тому оцінка обґрунтованості висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Суд, в межах розгляду справи, не може надавати власну оцінку наявності чи відсутності підстав для визнання позивача придатним чи непридатним до військової служби.
Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 у справі №806/526/16 зауважив, що у межах адміністративного процесу, суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Також згідно з висновками Верховного Суду, наведених у постановах від 12.06.2020 у справі №810/5009/18 та від 16.04.2025 року у справі №160/31586/23, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.
Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Як встановлено судом, позивач, не погоджуючись із довідкою М(ВЛ)К №1775/НГ від 25.12.2025 року, звернувся до Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» із заявою про перегляд вказаного рішення М(ВЛ)К та проведення повторного медичного огляду.
Зі змісту листа Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» від 05.02.2026 року вбачається, що відповідачем повідомлено позивача про розгляд його звернення та зазначено, що рішення М(ВЛ)К, викладене у довідці №1775/НГ від 25.12.2025 року, прийнято відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, а підстави для його перегляду відсутні.
Разом з тим, суд звертає увагу, що пунктом 21 розділу ІІІ Положення №285 прямо передбачено право особи, яка проходила медичний огляд, у разі незгоди з рішенням штатної М(ВЛ)К оскаржити його в ЦМ(ВЛ)К. 
Рішення (постанови) ЦМ(ВЛ)К можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Отже, законодавець передбачив процедуру перегляду рішення М(ВЛ)К Центральною медичною (військово-лікарською) комісією із прийняттям відповідного рішення (постанови).
З аналізу Положення №285 вбачається, що ЦМ(ВЛ)К є штатною М(ВЛ)К, на яку покладається організація лікарської, військово-лікарської та лікарсько-льотної експертиз у закладах охорони здоров`я МВС, а також координація діяльності М(ВЛ)К ДУ ТМО та позаштатних М(ВЛ)К з питань проведення лікарської та військово-лікарської експертиз.
Відповідно до пункту 14 розділу ІІ Положення №285 до функцій штатних М(ВЛ)К належать, зокрема, розгляд звернень, заяв і скарг з питань лікарської і військово-лікарської експертиз, аналіз та узагальнення результатів розгляду; контроль за проведенням лікарської і військово-лікарської експертиз у підзвітних М(ВЛ)К, затвердження, незатвердження чи скасування їхніх рішень, надання їм за потреби методичної і практичної допомоги.
Тобто Державна установа «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України», у складі якої діє ЦМ(ВЛ)К, мала не лише надати позивачу інформаційний лист, а розглянути його заяву/скаргу по суті в межах повноважень ЦМ(ВЛ)К та прийняти одне з передбачених Положенням №285 рішень: залишити рішення М(ВЛ)К без змін, скасувати його, змінити, незатвердити або вирішити питання щодо необхідності повторного медичного огляду у встановленому порядку.
Суд враховує, що у своїй заяві позивач посилався на перелік медичних документів та обставин, які, на його думку, не були належним чином враховані М(ВЛ)К під час прийняття довідки №1775/НГ від 25.12.2025 року, а саме: результати ЕНМГ від 03.12.2025 року, дуплексного сканування екстракраніальних відділів брахіоцефальних судин і транскраніального дуплексного сканування судин голови та шиї від 09.12.2025 року, результати МРТ шийного, грудного та поперекового відділів хребта від 11.09.2025 року, МРТ головного мозку від 02.12.2025 року, а також наявність рухових розладів, вертебробазилярних порушень, полінейропатії та поширеного остеохондрозу хребта.
Водночас зі змісту листа відповідача від 05.02.2026 року не вбачається, що Центральною медичною (військово-лікарською) комісією було прийнято саме рішення (постанову) за результатами розгляду скарги позивача у порядку, передбаченому Положенням №285. 
Також вказаний лист не містить належного аналізу доводів позивача щодо кожного з наведених ним медичних документів та не містить висновку ЦМ(ВЛ)К, оформленого у передбаченій законом процедурній формі.
Суд зауважує, що зазначення у листі про відсутність підстав для перегляду рішення М(ВЛ)К не може вважатися належним виконанням повноважень ЦМ(ВЛ)К щодо розгляду скарги на рішення М(ВЛ)К, оскільки така відповідь не є рішенням (постановою) ЦМ(ВЛ)К у розумінні Положення №285 та не породжує для позивача належного процесуального результату розгляду його скарги.
Суд наголошує, що предметом судового розгляду у цій справі є дотримання відповідачами встановленої законом процедури розгляду заяви/скарги позивача.
У цьому випадку суд не перебирає на себе дискреційні повноваження ЦМ(ВЛ)К та не визначає, яке саме рішення має бути прийняте за результатами розгляду заяви позивача. 
Разом з тим, суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень розглянути заяву/скаргу особи у належний спосіб, тобто відповідно до процедури, визначеної законом.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що бездіяльність Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» щодо неналежного розгляду заяви/скарги позивача про перегляд довідки М(ВЛ)К №1775/НГ від 25.12.2025 року є протиправною.
Належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є зобов`язання Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» розглянути заяву ОСОБА_1 щодо перегляду довідки М(ВЛ)К №1775/НГ від 25.12.2025 року та прийняти за результатами її розгляду рішення (постанову) відповідно до Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 №285.
Водночас позовні вимоги про визнання протиправною довідки М(ВЛ)К №1775/НГ від 25.12.2025 року задоволенню не підлягають, оскільки доводи позивача у цій частині фактично зводяться до незгоди із медичними висновками М(ВЛ)К, кваліфікацією захворювань за статтями Розкладу хвороб та визначеним ступенем придатності до військової служби. 
Суд зауважує, що оцінка таких питань потребує спеціальних медичних знань та належить до повноважень відповідної медичної (військово-лікарської) комісії, а не адміністративного суду.
Також не підлягає задоволенню вимога про зобов`язання Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» провести повторний медичний огляд позивача, оскільки питання необхідності такого огляду має вирішуватися ЦМ(ВЛ)К за результатами належного розгляду заяви (скарги) позивача та оцінки поданих ним медичних документів у межах компетенції, визначеної Положенням №285.
Таким чином, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України», яка полягає у неналежному розгляді заяви/скарги позивача щодо перегляду довідки М(ВЛ)К №1775/НГ від 25.12.2025 року, та зобов`язання відповідача розглянути таку заяву і прийняти рішення (постанову) відповідно до Положення №285. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. 
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" (код ЄДРПОУ 08734011, вул. Гіршмана,буд. 8/10, м. Харків, 61002), Державної установи "Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України" (код ЄДРПОУ 08735882, вул. Бердичівська, буд. 1, м. Київ, 04116) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд довідки М(ВЛ)К №1775/НГ від 25.12.2025.
Зобов?язати Державну установу «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України» розглянути заяву ОСОБА_1 щодо перегляду довідки М(ВЛ)К №1775/НГ від 25.12.2025 та прийняти за результатами її розгляду рішення (постанову) відповідно до Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 №285.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 11 травня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях