П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/11910/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О. Дата і місце ухвалення: 12.05.2026р., м. Миколаїв 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просила суд:
- визнати протиправною відмову в призначенні пенсії та зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 06.05.1988р. по 25.10.1991р., з 23.12.1991р. по 31.12.1991р., з 01.01.1992р. по 15.10.1998р., з 16.10.1998р. по 09.06.2003р. згідно даних трудової книжки серії НОМЕР_1 в Республіці Білорусь та періоду догляду за дитиною, оформленою рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 28.10.2025р. №262840027416; 
- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 06.05.1988р. по 25.10.1991р., з 23.12.1991р. по 31.12.1991р., з 01.01.1992р. по 15.10.1998р., з 16.10.1998р. по 09.06.2003р. згідно даних трудової книжки серії НОМЕР_1 в Республіці Білорусь, період догляду за дитиною згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ; 
- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 28.10.2025р. №262840027416 їй незаконно відмовлено у призначенні пенсії за віком на підставі частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, територіальний орган ПФУ відмовив ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи в Республіці Білорусь у зв`язку з припиненням з 23.12.2023р. дії угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними, оскільки Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення була чинна як для України, так і для Республіки Білорусь в спірні періоди роботи позивача. Приписами абзацу 2 статті 16 названої Угоди чітко передбачалося, що пенсійні права громадян держав-учасниць, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації. Підставою для неврахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною до 3-х років відповідач зазначив те, що копія свідоцтва про народження засвідчена печаткою на іноземній мові, нотаріально засвідченого перекладу печатки не надано. Такі висновки ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснило без урахування постанови Кабінету Міністрів України №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав».
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 28.10.2025р. №262840027416.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Республіці Білорусь з 06.05.1988р. по 24.10.1991р., з 23.12.1991р. по 31.12.1991р., з 01.01.1992р. по 15.10.1998р., з 16.10.1998р. по 09.06.2003р. згідно даних трудової книжки серії НОМЕР_3 , та повторно розглянути заяву від 20.10.2025р. про призначення пенсії за віком.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволення позову, Головне управління ПФУ в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не повне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення від 12.05.2026р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022р. №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» передбачено вихід України з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992р. За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023р. На сьогодні двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного законодавства між Україною та Республікою Білорусь, не укладено. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території Республіки Білорусь по 31.12.1991р.
Також, апелянт посилається на те, що в порушення вимог Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025р. №562, до заяви про призначення пенсії позивачем не надано документів, виданих органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Білорусь, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат.
За таких обставин, за твердженнями апелянта, страховий стаж ОСОБА_1 становить 25 років 08 місяців 16 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 20.10.2025р. ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 28.10.2025р. №262840027416 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у неї необхідного страхового стажу (не менше 32 років). 
Зокрема, у вказаному рішенні зазначено, що на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком від 20.10.2025р. пенсійний вік позивача становить 60 років.
Необхідний страховий стаж, відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV, становить не менше 32 років. 
Страховий стаж особи становить 25 років 08 місяців 16 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:
- робота на території Республіки Білорусь з 06.05.1988р. по 25.10.1991р., з 23.12.1991р. по 31.12.1991р., оскільки не надано документів, виданих органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Білорусь, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат (Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025р. №562 «Деякі питання обчислення страхового стажу»);
- робота на території Республіки Білорусь з 01.01.1992р. по 15.10.1998р., з 16.10.1998р. по 09.06.2003р., оскільки з 23.12.2023р. припинила дію Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Київ 14.12.1995р. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи по 31.12.1991р.;
- догляду за дитиною, оскільки свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_2 від 04.07.2003р. засвідчено печаткою на іноземній мові, нотаріально засвідчений переклад печатки на державну мову відсутній.
Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку. 
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, дійшов висновку про неправомірність не зарахування ГУ ПФУ в Миколаївській області до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи в Республіці Білорусь з 06.05.1988р. по 24.10.1991р., з 23.12.1991р. по 31.12.1991р., з 01.01.1992р. по 15.10.1998р., з 16.10.1998р. по 09.06.2003р. згідно записів у трудовій книжці, зазначивши, що незважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13 Угоди). При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають. Також, суд зазначив, що обов`язок щодо отримання інформації про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року, покладається саме на органи Пенсійного фонду України, а не на осіб, які мають право на призначення пенсії.
Що ж до не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду догляду за дитиною, то суд не знайшов підстав для задоволення позову в цій частині, зазначивши про ненадання позивачем ні при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії, ні суду при подачі позову перекладу свідоцтва про народження дитини.
На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Миколаївській області, тобто в частині задоволення позову ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у відповідній частині з огляду на наступне. 
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004р. 
За змістом частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-IV)
Згідно ч.2, ч.4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію вказаної норми Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993р. №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктами 1 та 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Сторонами у справі не заперечується, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надала органу ПФУ трудову книжку серії НОМЕР_3 
При прийнятті оскаржуваного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком Головне управління не зарахувало до страхового стажу позивача періодів її роботи на території Республіки Білорусь з 06.05.1988р. по 25.10.1991р., з 23.12.1991р. по 31.12.1991р., оскільки не надано документів, виданих органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Білорусь, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат, а також з 01.01.1992р. по 15.10.1998р., з 16.10.1998р. по 09.06.2003р., оскільки з 23.12.2023р. припинила дію Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Київ 14.12.1995р. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність таких дій ГУ ПФУ з огляду на наступне.
Частиною першою, другою статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписано Україною, стала Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995р., яку ратифіковано Законом України №546/96-ВР від 22.11.1996р.
Згідно ст.ст.5-7 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, пенсійне забезпечення громадян Договірних Сторін та членів їх сімей здійснюється по законодавству Договірної Сторони, на території якої вони постійно проживають, якщо цією Угодою не встановлено інше.
При призначенні пенсій зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому, обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.
Громадянам, які проживали на території однієї Договірної Сторони і працювали після переселення на території іншої Договірної Сторони, пенсія обчислюється із заробітку (прибутку), який вони отримували на території Договірної Сторони переселення, якщо ними набутий мінімально необхідний трудовий (страховий) стаж для обчислення заробітної плати при призначенні пенсії у відповідності з законодавством Договірної Сторони переселення.
Відповідно до ст.16 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, кожна Договірна Сторона має право денонсувати цю Угоду, повідомивши письмово про це іншу Договірну Сторону. Дія цієї Угоди припиняється з дня, вказаного у повідомленні, але не раніше ніж через шість місяців з дня, наступного за днем отримання повідомлення.
Законом України від 29.05.2023р. №3117-IX «Про денонсацію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення» денонсовано Угоду між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинену 14.12.1995р. в м. Києві та ратифіковану Законом України від 22.11.1996р. №546/96-ВР.
Згідно із листом Міністерства закордонних справ України від 15.08.2023р. №72/14-612/1-96203 Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Київ 14.12.1995р., припиняє дію 23.12.2023р.
Між тим, ст.16 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення передбачено, що права громадян, набуті згідно положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.
Таким чином, враховуючи принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, визначений зокрема у рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, положення Закону від 29.05.2023р. №3117-IX підлягають до застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ними чинності.
На час набуття позивачем трудового стажу у спірний період вказана Угода була чинною для України, відтак підлягає застосуванню до даних правовідносин.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ГУ ПФУ в Миколаївській області незаконно не врахувало до страхового стажу позивача періодів роботи її на території Республіки Білорусь з 01.01.1992р. по 15.10.1998р., з 16.10.1998р. по 09.06.2003р.
Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи в Республіці Білорусь з 06.05.1988р. по 25.10.1991р., з 23.12.1991р. по 31.12.1991р. з підстави не надання документів, виданих органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Білорусь, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами частин 1, 2 статті 24-1 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2025р. №562, у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
У разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Таким чином, пунктом 4 Порядку №562 передбачено, що якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, обов`язок щодо отримання інформації про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року, покладається саме на органи Пенсійного фонду України, а не на осіб, які мають право на призначення пенсії.
Оскільки наразі відсутня можливість здійснення обміну інформацією/отримання підверджуючих документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в республіці Білорусь, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до вимог пункту 4 Порядку №562, періоди роботи в Республіці Білорусь підлягають врахуванню з метою обчислення пенсії позивачу.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 28.10.2025р. №262840027416, наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в Республіці Білорусь з 06.05.1988р. по 24.10.1991р., з 23.12.1991р. по 31.12.1991р., з 01.01.1992р. по 15.10.1998р., з 16.10.1998р. по 09.06.2003р. згідно даних трудової книжки серії НОМЕР_3 , та повторно розглянути заяву від 20.10.2025р. про призначення пенсії за віком
Доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Миколаївській області не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення скарги відповідача колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 червня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук