Справа № 766/22213/24
н/п 2/766/2113/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.05.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючої судді Шестакової Я.В.
за участі секретаря Сивкович О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», Херсонської філії Приватного акціонерного товариства «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничого транспорту» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ :
Представник позивача у грудні 2024 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», у якому просить:
визнати незаконним та скасувати наказ Херсонської філії ПрАТ «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 29.11.2024 року № 21-ос «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 »;
поновити ОСОБА_1 на посаді складача поїздів 4-го розряду Херсонської філії ПрАТ «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» з 30.11.2024 року;
стягнути з ПрАТ «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.11.2024 по день винесення судом рішення про поновлення на роботі включно. Із розрахунку середньомісячної заробітної плати - 8491,64 грн., що станом на 01.08.2025 року буде складати 69118,00 грн.
стягнути з ПрАТ «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач понад 30 років працював у структурі ПрАТ «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» та його філіях, сумлінно виконуючи трудові обов`язки, маючи значний стаж, високу кваліфікацію та численні заохочення. За направленням підприємства він також пройшов навчання та здобув кваліфікацію диспетчера, після чого протягом близько 12 років працював на відповідній посаді. Таким чином, позивач фактично володіє двома спеціальностями, які були сформовані в межах одного підприємства та підтверджені його тривалою трудовою діяльністю.
Разом із тим, позивач вказує, що під час процедури скорочення штату роботодавець не запропонував йому жодної з наявних вакантних посад, у тому числі тих, які відповідали його кваліфікації та досвіду роботи, зокрема як складача поїздів та диспетчера. Крім того, роботодавцем не було проведено належного порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці працівників і не враховано переважне право позивача на залишення на роботі, передбачене статтею 42 КЗпП України. На думку позивача, це свідчить про порушення встановленої процедури вивільнення працівника та формальний характер проведеного скорочення.
Також позивач зазначає, що його звільнення супроводжувалося дискримінаційними проявами, зокрема пов`язаними з оцінками щодо його можливих ризиків через проживання під час окупації м. Херсон та непідтвердженими припущеннями щодо колабораційної діяльності, які не підтверджені жодними кримінальними провадженнями чи вироками суду. У зв`язку з цим позивач вважає, що його звільнення є незаконним, просить суд поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати завдану моральну шкоду.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.01.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний термін на усунення вказаних недоліків.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.01.2025 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
11.02.2025 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача, який заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача зазначає, що позивач відмовився від отримання переліку вакантних посад, що був додатком до попередження, про що складено відповідний акт № 03 від 30.09.2024 року.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.02.2025 року заяву представника Приватного акціонерного товариства «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про відвід судді у цивільній справі визнано необґрунтованою. Вирішення питання про відвід судді передано судді, який визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.02.2024 року відмовлено представнику Приватного акціонерного товариства «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» у задоволенні заяви про відвід головуючого судді Шестакової Я.В. у цивільній справі № 766/22213/24.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.07.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
08.09.2025 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшли витребувані на підставі ухвали від 09.07.2025 року документи.
24.03.2026 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшли додаткові пояснення представника відповідача, який просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із необґрунтованістю.
25.03.2026 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшли додаткові пояснення представника позивача, який просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі у зв`язку із порушенням процедури вивільнення позивача.
Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явились, представник позивача подав суду заяву про проведення розгляду справи без їх участі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином.
За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні та ухвалення судового рішення немає.
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Статтями 13,81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 09.10.1992 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято учнем складача потягів, а 01.12.1992 року переведено на посаду складача потягів Херсонського міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту, яке у подальшому перейменовано на Херсонську філію Київ – Дніпровського державного міжгалузевого промислового підприємства залізничного транспорту, 
Зазначені відомості підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_1 .
28.05.2018 року ОСОБА_1 на підставі наказу № 50-06 від 25.05.2018 року було переведено на посаду складача потягів 4 розряду.
Наказом № 100 від 01.03.2022 року «Про внесення змін до наказу від 01.03.2022 № 99 «Про запровадження режиму роботи працівників ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», доповнено п. 1 наказу наступним пунктом: «з 01.03.2022 запровадити режим простою працівникам товариства, які не задіяні в виробничому процесі з дотриманням статей 34, 113 КЗпПУ. Нарахування заробітної плати працівникам проводити за час простою з розрахунку 2/3 тарифної ставки (посадового окладу).
На підставі наказу № 21/кф від 08.11.2022 року «Про призупинення дії трудових договорів з працівниками Херсонської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», призупинено з 15.11.2022 року до скасування або закінчення воєнного стану або до прийняття рішення про відновлення роботи дію трудових договорів працівників Херсонської філії відповідно до списку, що додається. Відповідно до Додатку до вказаного наказу, до переліку працівників включено ОСОБА_1 .
Наказом № 232 від 26.06.2024 року «Про введення в дію нового штатного розпису Херсонської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», затверджено перелік посад Херсонської філії, які підлягають скороченню з 01.10.2024, що є додатком 1 до цього наказу.
На підставі наказу Приватного акціонерного товариства «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» № 346 від 16.09.2024 року, затверджено та внесено зміни до штатного розпису Херсонської філії, затвердженого наказом ПрАТ «Київ – Дніпровське МППЗТ» від 26.06.2024 № 232 «Про введення в дію нового штатного розпису Херсонської філії ПрАТ «Київ – Дніпровське МППЗТ» (зі змінами), що додаються. Змінами до штатного розпису передбачено виведення з оперативного комплексу 2 (дві) посади складача поїздів 4 розряду.
30.09.2024 ОСОБА_1 було вручено попередження № 116 про наступне вивільнення, додатком до вказаного попередження є перелік вакантних посад на 8 арк.
Окрім цього зі змісту вказаного попередження вбачається, що на підставі наказу ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 26.06.2024 № 232 та наказу «Київ-Дніпровське МППЗТ», та у зв`язку із введенням в дію змін до штатного розпису зі змінами в організації виробництва і праці, ОСОБА_1 було попереджено, що займана ним посада підлягає скороченню, а останній підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату працівників 01.10.2024 року. На виконання ст. 49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 надано перелік вакантних посад, що наявні станом на день вручення цього попередження. Позивача проінформовано, що у разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яка відповідає його кваліфікаційному рівню, а також при відмові від такої роботи, трудовий договір буде розірвано на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням всіх вимог чинного законодавства України.
Згідно додатку до попередження «Вакансії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», в структурі товариства наявні 317 вакантних посад, з яких у Херсонській філії – 4 вакансії (директор філії, головний бухгалтер, інженер, слюсар з ремонту рухомого складу 5 розряду).
Відповідно до Акту № 03 від 30.09.2024 «Про відмову від ознайомлення та проставлення підпису стосовно підтвердження отримання попередження про вивільнення», 30.09.2024 року ОСОБА_1 вручено для ознайомлення попередження про вивільнення, проте останній відмовився від ознайомлення та проставлення підпису.
При цьому, вказаний Акт не містить відомостей щодо вручення та ознайомлення ОСОБА_1 з додатком до попередження, яким є перелік вакантних посад.
Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 23.10.2024 року, зареєстрованої за вх. № 319, позивачу вручено попередження про скорочення штату та його звільнення, в якому зазначено, що він отримав перелік вакантних посад. Оскільки позивачу такий перелік надано не було, він відмовився від підпису попередження про звільнення.
На підставі наказу Приватного акціонерного товариства «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» № 21-ОС від 29.11.2024 року «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 » вирішено: припинити з ОСОБА_1 – складачем поїздів 4-го розряду трудовий договір з 01.12.2024 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; виплатити ОСОБА_1 : вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку на підставі ст.. 44 КЗпП України; компенсацію за 30 календарних днів відпустки на підставі ст. 24 Закону України «Про відпустки» за період до 31.12.2023 року.
02.12.2024 року ОСОБА_1 на підставі наказу № 21-ОС від 29.11.2024 року звільнено з посади складача потягів 4 розряду на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом в трудовій книзі.
Згідно повідомлення про оплату праці за грудень 2024 року, ОСОБА_1 , складачу поїздів 4 розряду, нараховано 16570,05 грн., з яких: компенсація відпустки – 8424,00 грн.; вихідна допомога – 8146,05 грн.
Станом на 01.12.2024 року у структурі ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» наявна 121 вакансія, з яких 2 (дві) у Херсонській філії (головний бухгалтер, інженер).
Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно із частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до частин першої та шостої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.
Згідно із статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17 вказано, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 міститься правовий висновок про те, що «за положеннями частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд вважає недоведеним факт належного виконання відповідачем обов`язку щодо пропонування позивачу наявних вакантних посад, передбаченого статтею 49-2 КЗпП України.
Так, відповідач посилається на те, що 30.09.2024 року разом із попередженням № 116 про наступне вивільнення позивачу було надано перелік вакантних посад на 8 аркушах. Однак Акт № 03 від 30.09.2024 року «Про відмову від ознайомлення та проставлення підпису стосовно підтвердження отримання попередження про вивільнення» містить відомості лише про відмову позивача від ознайомлення з попередженням та проставлення підпису. Водночас акт не містить жодної вказівки на вручення позивачу додатка до попередження – переліку вакантних посад, а також не фіксує відмову позивача від його отримання чи ознайомлення з ним.
Суд критично оцінює твердження представника відповідача, що в акті зазначено, що позивач відмовився від підписання попередження про наступне вивільнення, оскільки перелік був додатком до попередження, то це є єдиним документом. Як вбачається зі змісту попередження про наступне вивільнення, окремою графою передбачено підпис ОСОБА_1 «Отримав попередження про скорочення та перелік вакантних посад», а, отже, попередження про наступне вивільнення та перелік вакантних посад є окремими документами, про відмову від підписання й отримання яких мало бути зазначено в акті.
Крім того, у заяві від 23.10.2024 року (вх. № 319) позивач повідомив роботодавця, що перелік вакантних посад йому не вручався, у зв`язку з чим він відмовився від підписання попередження. Вказана заява залишена відповідачем без реагування: доказів надання позивачу відповіді на це звернення, спростування наведених у ньому обставин або повторного ознайомлення позивача з переліком вакантних посад матеріали справи не містять.
За таких обставин відповідач не довів належними та допустимими доказами факт вручення позивачу переліку вакантних посад та ознайомлення його з усіма наявними вакансіями, що свідчить про недотримання вимог статті 49-2 КЗпП України щодо порядку вивільнення працівника.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.11.2024 року по день винесення судом рішення про поновлення на роботі включно, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) зазначено, що «середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин…».
Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.
Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства».
На підставі наказу № 21/кф від 08.11.2022 року «Про призупинення дії трудових договорів з працівниками Херсонської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» було призупинено з 15.11.2022 року до моменту скасування або припинення воєнного стану, або ж до прийняття рішення про відновлення роботи, дію трудових договорів працівників Херсонської філії згідно з доданим списком. Згідно з додатком до зазначеного наказу, до переліку працівників, з якими призупинено дію трудових договорів, включено ОСОБА_1 .
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року в справі № 758/4178/22 (провадження № 61-6935сво24) зазначено, що: «сам по собі факт військової агресії проти України не є безумовною підставою для призупинення роботодавцем дії трудового договору. Формулювання положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, й використання сполучника "та" дозволяє зробити висновок, що саме настання цих двох обставин одночасно дозволяє використовувати призупинення трудового договору з працівником як тимчасову виключну подію.
Обов`язковість одночасного настання обставин неможливості роботодавця надати роботу і неможливості виконувати роботу працівником для застосування положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є визначальною, оскільки можливість продовження виконання умов трудового договору хоча б однією із сторін та пов`язані з такою можливістю правові наслідки для іншої сторони - не породжують правові наслідки у зв`язку із призупиненням дії трудового договору, й в кінцевому результаті нівелюють необхідність/можливість застосування цієї норми закону.
У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, оскільки це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України
Відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватись не тільки визнанням наказу про призупинення дії трудового договору з працівником незаконним й поновленням дії трудового договору, а так само виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми статті 235 КЗпП України.
Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, у випадку обґрунтованості призупинення дії трудового договору. Якщо ж незаконні дії роботодавця (незаконне призупинення дії трудового договору) позбавили працівника можливості працювати, то на роботодавця покладається обов`язок відшкодувати працівнику середню заробітну плату за час його перебування у вимушеному прогулі».
При цьому, наказ № 21/кф від 08.11.2022 року «Про призупинення дії трудових договорів з працівниками Херсонської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» позивачем не оскаржувався та був чинний на момент його звільнення.
З наведеного вбачається, що на момент звільнення, незважаючи на те, що трудові відносини між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» були наявні, але враховуючи їх призупинення, не передбачали виконання працівником роботи за укладеним трудовим договором та виплату роботодавцем заробітної плати, що, незважаючи на встановлення факту незаконності звільнення, не свідчить про позбавлення працівника роботодавцем можливості виконання своєї трудової функції та отримання заробітної плати.
Разом з тим, ОСОБА_1 , в силу приписів частини четвертої статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», не позбавлений можливості отримати середній заробіток за час вимушеного прогулу у повному обсязі за рахунок держави, що здійснює збройну агресію проти України.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі № 521/2212/23 (провадження № 61-1108св24), постанові Верховного Суду від 28 серпня 2024 року у справі № 521/8323/23 (провадження 61-17687св23) та постанові Верховного Суду від 25.02.2026 року у справі № 521/2967/23 (провадження 61-12838св25).
Щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. суд зазначає наступне.
Згідно повідомлення Управління Служби безпеки України в Херсонській області від 01.05.2023 року № 71/22/1/129-950, проведено комплексну перевірку окремих працівників Херсонської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» щодо можливої причетності до колабораційної діяльності чи іншої діяльності на шкоду державній безпеці України. За результатами проведеної перевірки не рекомендовано допускати до роботи на підприємстві критичної залізничної інфраструктури регіону шість працівників.
При цьому, матеріали справи не містять переліку співробітників, зазначених у додатку до вказаного повідомлення.
Представник позивача у позовній заяві зазначає, що передумови та процес звільнення позивача супроводжувалися дискримінаційними діями з боку відповідачів, які, на його думку, полягали у негативному ставленні після проведення перевірки Управлінням СБУ в Херсонській області, небажанні захистити честь і гідність позивача, поширенні щодо нього безпідставних звинувачень у колабораційній діяльності, намірі звільнити його з метою уникнення можливих претензій правоохоронних органів, натяках на його вік та ненаданні можливості ознайомитися з вакантними посадами. На підтвердження своєї позиції представник позивача посилається на положення Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», КЗпП України та практику ЄСПЛ і Верховного Суду.
Разом з тим наведені доводи є необґрунтованими, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними, допустимими і достатніми доказами. Матеріали справи не містять доказів того, що до позивача застосовувалося менш прихильне ставлення саме за будь-якою із захищених законом ознак, а також не містять відомостей про інших працівників, які перебували в аналогічній ситуації, але щодо яких роботодавцем було прийнято інші рішення. Крім того, твердження про расову чи етнічну дискримінацію у зв`язку із нібито звинуваченнями у колабораційній діяльності не узгоджується із правовим поняттям дискримінації, оскільки такі обставини не пов`язані з ознаками раси чи етнічного походження.
Суд також враховує, що повідомлення Управління СБУ в Херсонській області, на яке посилається представник позивача як на початок нібито дискримінаційного ставлення до позивача, датоване 01.05.2023 року, тоді як звільнення позивача відбулося лише у листопаді 2024 року, тобто майже через півтора року після його надходження. При цьому судом встановлено, що надана копія зазначеного повідомлення не містить переліку працівників, яких стосувалися рекомендації, а відтак сама по собі не підтверджує, що такі рекомендації були надані саме щодо позивача. За таких обставин доводи про наявність дискримінаційного ставлення ґрунтуються лише на припущеннях, а позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та будь-якою захищеною законом ознакою, що є необхідною умовою для встановлення факту дискримінації.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма права містить перелік юридичних фактів, що є підставою виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. При цьому, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (частина перша та пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).
За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року , справа № 757/4906/15-ц).
Відповідно до ст.23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Разом з тим, саме по собі встановлення судом незаконності звільнення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України таке відшкодування можливе лише за умови доведення того, що порушення трудових прав працівника призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків або вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У ході розгляду справи не встановлено факту дискримінації чи мобінгу, а доводи позивача щодо дискримінаційного ставлення ґрунтуються виключно на його власних припущеннях та не підтверджені належними, допустимими і достатніми доказами. Крім того, позивачем не надано доказів того, що саме незаконне звільнення спричинило йому моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв`язків або вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин суд доходить висновку про відсутність передбачених статтею 237-1 КЗпП України підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, у зв`язку з чим ця позовна вимога задоволенню не підлягає.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належного виконання вимог статті 49-2 КЗпП України щодо пропонування позивачу всіх наявних вакантних посад у період попередження про вивільнення, у зв`язку з чим звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України є незаконним, а позовні вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі підлягають задоволенню. 
Разом з тим, враховуючи, що на момент звільнення дія трудового договору позивача була призупинена на підставі чинного та неоскарженого наказу, правові підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності дискримінаційного ставлення, моральних страждань та інших передбачених статтею 237-1 КЗпП України підстав для відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди слід відмовити.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір по вимогах про поновлення на роботі підлягає присудженню з відповідача в дохід держави в розмірі 1073 гривні 60 копійок.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. за дві вимоги немайнового характеру (1211,20 * 2).
Керуючись ст. ст. 40, 47, 49-2, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10-13, 141, 247, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», Херсонської філії Приватного акціонерного товариства «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничого транспорту» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди – задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати наказ Херсонської філії Приватного акціонерного товариства «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 29.11.2024 року № 21-ос «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 ».
Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на посаді складача поїздів 4-го розряду Херсонської філії Приватного акціонерного товариства «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» з 30.11.2024 року.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на користь держави судові витрати в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін :
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Київ – Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», юридична адреса: 02092, м. Київ, Алматинська, буд. 37. Код ЄДРПОУ 04737111. 

Повний текст рішення складено 19.05.2026 року

Суддя	Я. В. Шестакова