Справа № 729/1767/25
2/729/137/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
судді Демченко Л.М.,
за участю секретаря Роєнко А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
У С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.08.2024 між ТОВ «Еко Фін» та ОСОБА_1 було укладено договір №37993715. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 02.10.2025 було укладено договір №02-10/25 відповідно до якого ТОВ «Еко Фін» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №37993715 та таким чином, він наділений правом вимоги до відповідача за договором №37993715. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання за ним не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 15 660,00 грн, що складається з: 3 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 12 540,00 грн заборгованість за нарахованими процентами, 120 грн заборгованість за нарахованими процентами.
04 грудня 2025 року відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свої заперечення мотивувала тим, що позивачем не доведено факту укладення між нею та ТОВ «Еко Фін» кредитного договору №37993715 від 11.08.2024 у порядку, передбаченому законодавством про електронну комерцію, оскільки до матеріалів справи долучено лише паперові копії договору, які не містять електронних підписів сторін та не підтверджують використання відповідачем одноразового ідентифікатора при його укладенні. Зазначала, що позивач не надав належних та допустимих доказів направлення одноразового ідентифікатора, проходження відповідачем процедури ідентифікації, а також оригіналу електронного документа, у зв`язку з чим просила витребувати у позивача оригінал електронного кредитного договору, а в разі його ненадання — визнати подані паперові копії недопустимими доказами. 
Крім того, відповідач вказувала, що позивач не довів набуття права вимоги за спірним кредитним договором, оскільки не надав належних доказів виконання договору факторингу, зокрема доказів оплати за договором відступлення права вимоги, повного реєстру боржників та належним чином оформлених документів, які б підтверджували передачу саме права вимоги до відповідача. На її думку, долучений до позову витяг з реєстру боржників не містить підписів сторін та не може підтверджувати перехід права вимоги до позивача. 
Також відповідач зазначала, що позивач не надав належних доказів фактичного перерахування їй кредитних коштів, оскільки розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом та не підтверджує здійснення господарської операції з видачі кредиту. На її переконання, належними доказами могли бути лише первинні бухгалтерські документи, платіжні документи або виписки з рахунків, які б підтверджували видачу кредитних коштів та їх зарахування на її банківський рахунок. У зв`язку із цим вважала, що позивач не довів ні факту видачі кредиту, ні розміру заявленої до стягнення заборгованості. 
Крім того, відповідач заперечувала проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що подані позивачем документи не підтверджують понесення саме у цій справі витрат у розмірі 9000 грн, не містять відомостей, які б пов`язували оплату послуг із даним спором, а заявлений розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи та має шаблонний характер. 
11 грудня 2025 року представник позивача подав відповідь на відзив, у якій просив суд відзив відповідача залишити без задоволення, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначав, що кредитний договір №37993715 від 11.08.2024 був укладений відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором після проходження відповідачем процедури ідентифікації та верифікації через систему BankID НБУ. На підтвердження цього посилався на подані разом із позовом анкету клієнта, фото відповідача з документами, лог-файли інформаційно-комунікаційної системи, відомості щодо використання одноразового ідентифікатора, а також додатково надані довідку про ідентифікацію через систему BankID НБУ та оригінал електронного кредитного договору з додатками, підписаний кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи кредитодавця. Зазначав, що наведені відповідачем доводи про неукладення кредитного договору спростовуються наявними у справі доказами та усталеною практикою Верховного Суду щодо укладення електронних кредитних договорів. 
Крім того, представник позивача зазначав, що факт видачі відповідачу кредитних коштів підтверджується квитанцією платіжного сервісу ТОВ «ПрофітГід» про перерахування 3000 грн на банківську картку відповідача, а також звернув увагу, що фінансова установа не є банком, а тому не може надати банківські виписки як первинні документи. Разом із відповіддю на відзив позивач заявив клопотання про витребування виписки з банківського рахунку відповідача для додаткового підтвердження факту отримання кредитних коштів. 
Також представник позивача заперечував доводи відповідача щодо відсутності у позивача права вимоги, зазначаючи, що матеріали справи містять договір про відступлення права вимоги, акт приймання-передачі реєстру боржників, реєстр боржників, платіжну інструкцію про сплату вартості права вимоги первісному кредитору та повідомлення відповідача про відступлення права вимоги. На думку позивача, зазначені документи підтверджують належний перехід до нього всіх прав кредитора за спірним кредитним договором відповідно до статей 512, 514 ЦК України. 
Крім цього, позивач зазначав, що відповідач не надала жодного належного доказу на спростування позовних вимог, не підтвердила відсутність заборгованості та фактично обмежилась запереченнями правового характеру. У зв`язку з поданням додаткових доказів представник позивача також просив поновити процесуальний строк на їх подання, посилаючись на те, що необхідність у таких доказах виникла після ознайомлення з доводами відзиву відповідача.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подала. Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи та достатність наявних у справі доказів для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.
Враховуючи те, що сторони до суду не з`явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що 11.08.2024 між ТОВ «Еко Фін» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №37993715 (а.с.35-46).
За умовами цього договору позивач приймає на себе зобов`язання надати, а відповідач має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом у порядку, встановленому договором. Згідно п. 2.2 договору сума кредиту за даним договором складає 3000,00 грн. Відповідно до п. 2.3. строк надання кредиту 730 днів, який починається з 11.08.2024 та закінчується 10.08.2026 (включно) та складається із дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду. Відповідно до п. 2.4. договору дисконтний (пільговий) період складає 14 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 24.08.2024 року (рекомендована дата платежу).
Відповідно до п. 2.5. договору поточний період складає 716 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 10.08.026 року (дата остаточного погашення заборгованості).
Відповідно до п. 2.6. договору проценти за користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду нараховуються за дисконтною (пільговою) процентною ставкою в розмірі 3,65 % відсотків річних (денна процентна ставка 0,01% за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду.
Відповідно до п. 2.7. договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі 365 % відсотків річних (денна процентна ставка1% за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду.
ТОВ «Еко Фін» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та 11.08.2024 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 - 3000,00 грн., про що свідчить копія квитанції №42336-54473-75134 (а.с.19).
На виконання ухвали суду від 16.03.2026 року АТ «ВСТ БАНК» надало інформацію, відповідно до якої платіжна картка № НОМЕР_2 , емітована як спосіб доступу до рахунку № НОМЕР_3 , належить ОСОБА_1 . Банк також повідомив, що фінансовим номером телефону, зазначеним у анкетних даних власника рахунку, є НОМЕР_4 , а також підтвердив, що 11.08.2024 року на зазначений рахунок було здійснено безготівкове зарахування грошових коштів у сумі 3000,00 грн від контрагента ОСОБА_2 . Крім того, банком надано виписку про рух коштів по рахунку за період з 11.08.2024 року по 16.08.2024 року (а.с.4-5).
Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 15 660, 00 грн.
02.10.2025 року було укладено договір №02-10/25 відповідно до якого ТОВ «Еко Фін» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги до відповідача за договором №37993715 (а.с.25-29).
Відповідно до Реєстру боржників до Договору №02-10/25 про відступлення прав вимоги від 02.10.2025 позивач набув права грошової вимоги до відповідача у сумі 15 540 грн (а.с.53).
Правовою підставою заявлених Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» вимог є положення цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні правовідношення.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України).
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших.
Таким чином, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вказаний вище договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінюючи доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.
Суд не погоджується з доводами відповідача про недоведеність факту укладення кредитного договору.
Як встановлено судом, кредитний договір №37993715 від 11.08.2024 укладено в електронній формі відповідно до вимог статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Матеріали справи містять кредитний договір, паспорт споживчого кредиту, графік платежів, протокол перевірки кваліфікованого електронного підпису, інформацію щодо підписання договору одноразовим ідентифікатором, логування дій позичальника, а також довідку про проходження відповідачем ідентифікації через систему BankID НБУ.
Крім того, на виконання ухвали суду позивачем подано оригінал електронного кредитного договору, підписаного кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи ТОВ «Еко Фін», чим спростовано доводи відповідача про відсутність оригіналу електронного документа.
Також суд бере до уваги, що процедура укладення договору передбачала проходження відповідачем ідентифікації через систему BankID НБУ, що підтверджується відповідною довідкою. При цьому відомості, отримані через систему BankID, співпадають із персональними даними відповідача, зазначеними нею у матеріалах справи, зокрема номер мобільного телефону, паспортні дані та інші анкетні відомості. Відповідачем не надано жодного належного доказу того, що доступ до її персональних даних чи засобів автентифікації був отриманий іншою особою або що договір укладений без її волевиявлення.
Доводи відповідача про недоведеність факту отримання нею кредитних коштів суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Так, на підтвердження виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором позивачем надано квитанцію №42336-54473-75134 від 11.08.2024 року, відповідно до якої ТОВ «Еко Фін» перерахувало на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 кредитні кошти у сумі 3000,00 грн.
Крім того, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи ухвалою суду від 16.03.2026 року було витребувано від АТ «ВСТ БАНК» інформацію щодо належності банківського рахунку відповідачу та руху коштів по ньому.
На виконання зазначеної ухвали АТ «ВСТ БАНК» повідомило, що платіжна картка № НОМЕР_2 , емітована як спосіб доступу до рахунку № НОМЕР_3 , належить ОСОБА_1 . Крім того, банк підтвердив, що 11.08.2024 року на вказаний рахунок було здійснено безготівкове зарахування грошових коштів у сумі 3000,00 грн, контрагентом за операцією зазначено ОСОБА_2 . Також банком надано виписку про рух коштів за зазначеним рахунком за період з 11.08.2024 року по 16.08.2024 року.
Отже, факт перерахування кредитних коштів підтверджується не лише документами, наданими позивачем, а й офіційною інформацією, отриманою судом безпосередньо від банківської установи на виконання ухвали суду. Вказані докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми у розумінні статей 76-80 ЦПК України, узгоджуються між собою та підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів саме за спірним кредитним договором.
Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували зазначені обставини або свідчили про неперерахування кредитних коштів чи їх зарахування іншій особі, відповідачем суду не надано, а тому її доводи в цій частині є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Доводи відповідача про відсутність у позивача права вимоги також є безпідставними.
Матеріали справи містять договір відступлення права вимоги, акт приймання-передачі реєстру боржників, реєстр боржників та платіжну інструкцію про оплату ціни договору факторингу, що підтверджує належний перехід до позивача права вимоги за кредитним договором №37993715. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про недійсність зазначених документів або спростовував факт переходу права вимоги. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною першою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №02-07/2024 від 02 липня 2024 року, укладеного між позивачем та ТОВ «ЛІГАЛ АССІСТАНС», прайс-лист, витяг з акта №20 про надання юридичної допомоги від 10.10.2025 року та інші документи, що підтверджують факт надання правничої допомоги саме у даній справі.
При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд виходить із критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 ЦПК України, а також принципів реальності, необхідності та розумності судових витрат. При цьому суд враховує складність справи, характер спірних правовідносин, обсяг виконаної представником позивача роботи, кількість підготовлених процесуальних документів, участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також значення справи для сторін.
Самі по собі доводи відповідача про шаблонний характер позовної заяви та інших процесуальних документів не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, оскільки чинне процесуальне законодавство не ставить можливість їх стягнення у залежність від способу викладення позовних вимог чи використання типових процесуальних документів. Водночас суд зобов`язаний перевірити співмірність заявлених до стягнення витрат із фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та складністю конкретної справи.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 21 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Оцінюючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими та фактично понесеними. Разом із тим, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, те, що дана справа не є складною, існує стала судова практика щодо розгляду аналогічної категорії спорів, позовна заява та інші процесуальні документи мають типовий характер, справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження, а також зважаючи на співмірність заявлених витрат із характером виконаної адвокатом роботи, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9000,00 грн є обґрунтованим, співмірним та таким, що підлягає стягненню з відповідача.
Таким чином, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються дослідженими судом доказами, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість в сумі 15 660 (п`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят) гривень 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 на товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» в повернення судового збору 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 на товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» понесені витрати на правову допомогу в сумі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень 00 коп.
Найменування сторін: позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (03150, вул. Ґедройця Єжи, буд.6, оф.521, м. Київ, код ЄДРПОУ 42640371); відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ).
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М.Демченко