ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/161/26 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Тарасевич А. М.
Позивач: ОСОБА_1 ,
РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 
в інтересах: Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія «Сівер-Авто», код ЄДРПОУ 36931417, пр. Миру, 167, м. Чернігів, 14005
Відповідач: ОСОБА_2 ,
РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 
Предмет спору: про стягнення збитків в сумі 7 914 495,65 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:
від позивача: Корнійчук Я. П., адвокат;
від відповідача: Городнича Т. В., адвокат,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 як учасник товариства, якому належить 5% його статутного капіталу, звернувся до суду з позовом в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» до ОСОБА_2 , у якому просить суд стягнути з відповідача 3 124 309,52 грн збитків.
Ухвалою суду від 05.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.
У підготовчому засіданні 02.04.2026 суд прийняв подану ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» заяву про зміну предмета позову, у якій, окрім первісно заявлених позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» 3% річних у розмірі 788 866,75 грн за період 08.09.2017 по 06.02.2026 та інфляційні втрати у розмірі 3 898 970,00 грн за період з вересня 2017 року по січень 2026 року.
У підготовчому засіданні 16.04.2026 суд прийняв заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, у якій він збільшив період нарахування 3% річних та інфляційних втрат - з 07.02.2026 по 15.04.2026, та просить стягнути з відповідача, окрім збитків у розмірі 3 124 309,52 грн, 3% річних у загальному розмірі 806 328,64 грн та інфляційні втрати у розмірі 3 983 857,49 грн.
Отже, з урахуванням прийняття судом заяв про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішувався спір.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 28.04.2026 позов задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» 3 124 309,52 грн збитків, 788 866,75 грн – 3% річних, 3 898 970,00 грн інфляційних втрат та 103 118,68 грн витрат зі сплати судового збору.
Разом з тим, під час ухвалення рішення суд не вирішив позовні вимоги про стягнення з відповідача 17 461,89 грн - 3% річних за період з 07.02.2026 по 15.04.2026 та 84 887,49 грн – інфляційних втрат за період з лютого по березень 2026 року.
Крім того, 04.05.2026 представник Кривенди В. А. через підсистему «Електронний суд» подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» витрати на правничу допомогу у розмірі 175 500,00 грн. 
Стаття 244 Господарського процесуального кодексу України передбачає можливість суду ухвалити додаткове рішення у разі, якщо 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
За своєю правовою природою додаткове рішення є одним з передбачених законодавством способів внесення доповнень до ухваленого судового рішення, шляхом вирішення питань, які судом не було розглянуто при ухваленні рішення.
За приписами ч. 3, 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Ухвалою суду від 04.05.2026 заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу прийняти до розгляду; судове засідання для ухвалення додаткового рішення призначено на 14.05.2026 об 11:00; запропоновано відповідачу надати суду свої доводи або заперечення (у разі наявності) стосовно заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу до початку проведення судового засідання.
11.05.2026 відповідач через підсистему «Електронний суд» подав до суду заперечення на заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, у яких просить відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі, а у разі, якщо суд вирішить задовольнити зазначену заяву – зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до розумного розміру, але не більше 20 000,00 грн.
У судове засідання 14.05.2026 з`явились представники позивача та відповідача.
Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 17 461,89 грн - 3% річних за період з 07.02.2026 по 15.04.2026 та 84 887,49 грн – інфляційних втрат за період з лютого по березень 2026 року.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18).
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
По суті, ці підстави є ідентичними тим, за якими судом вже було задоволено позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 08.09.2017 по 06.02.2026, оскільки в даному випадку мова йде лише про збільшений період їх нарахування.
Суд, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних за період з 07.02.2026 по 15.04.2026 та інфляційних втрат, нарахованих за період з лютого по березень 2026 року, дійшов висновку про правильне їх нарахування, а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви справляється судовий збір.
Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до частини другої, третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 2).
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 01.01.2026 прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 3328,00 грн.
Отже, за подання позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 3 124 309,52 грн (в паперовій формі) підлягав сплаті судовий збір у розмірі 46 864,64 грн, а за подання позовних вимог в частині стягнення 806 328,64 грн – 3% річних за період з 08.09.2017 по 15.04.2026 та 3 983 857,49 грн інфляційних втрат за період з вересня 2017 року по березень 2026 року (в електронній формі) – судовий збір у розмірі 57 482,23 грн, що усього становить 104 346,87 грн.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 17 461,89 грн - 3% річних та 84 887,49 грн інфляційних втрат, а також враховуючи те, що рішенням суду від 28.04.2026 з відповідача вже стягнуто 103 118,68 грн витрат зі сплати судового збору, стягненню з відповідача додатково підлягає судовий збір у розмірі 1228,19 грн.
Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З огляду на викладене, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правничої допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України). 
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України). 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
Як докази витрат на професійну правничу допомогу позивач надав: копію договору про надання правничої допомоги від 02.02.2026, укладений між ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» та адвокатом Корнійчук Я. П. (далі – Договір від 02.02.2026); завдання №01 від 02.02.2026 до Договору від 02.02.2026; акт приймання-передачі наданих послуг від 28.04.2026. 
Відповідно до п. 1.1 Договору від 02.02.2026, укладеного між ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» (далі – Клієнт) та адвокатом Корнійчук Я. П. (далі – Виконавець), Виконавець зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги (далі - Послуги) Клієнту (в тому числі його керівнику та/або працівникам, та/або засновникам, та/або кінцевим бенефiцiарним власникам (контролерам)) на умовах i в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.
На виконання вимог цього Договору Виконавець зобов`язується надавати Клієнту Послуги на підставі поданих Клієнтом та погоджених з Виконавцем доручень (завдань), що мають відношення до предмету даного Договору (п. 2.1.1 Договору від 02.02.2026).
Конкретний вид та обсяг Послуг за цим Договором узгоджуються Сторонами та закріплюються в окремому документі (далі - Завдання), що підписується обома сторонами та є невід`ємною частиною цього Договору (п. 3.1 Договору від 02.02.2026).
Відповідно до п. 3.5 Договору від 02.02.2026 факт та обсяг надання Послуг згідно із Завданням оформлюється двостороннім Актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується Сторонами. Виконавець складатиме та передаватиме для підписання та направлятиме Акт приймання-передачі наданих послуг, де буде фіксувати обсяг фактично наданих послуг, які були надані в процесі виконання відповідного Завдання Клієнту (фактично надані послуги, які не є кінцевими, однак є необхідними для повного та належного виконання Завдання) та буде вказувати суму до сплати, яку Клієнт зобов`язаний сплатити на умовах, визначених в розділі 4 «Гонорар і порядок його оплати» цього Договору. Послуги вважаються наданими Клієнту з моменту підписання обома Сторонами Акта приймання-передачі послуг.
Пунктом 4.1 Договору від 02.02.2026 передбачено, що за надані за цим Договором послуги Клієнт сплачує Виконавцю гонорар. Розмір наданого Виконавцем гонорару за цим Договором послуги визначається та/або: виходячи з фактичного часу та погодинних ставок Виконавця (без врахування додаткових витрат тощо), та/або виходячи з фіксованої вартості за визначений об`єм послуг та/або конкретний вид Послуг.
Спосіб розрахунку гонорару (погодинний та/або фіксований), його розмір та/або порядок визначення узгоджується сторонами і закріплюється у Завданні (п. 4.2 Договору від 02.02.2026).
02.02.2026 ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» (далі – Клієнт) та адвокат Корнійчук Я. П. (далі – Виконавець) підписали завдання №01 до Договору від 02.02.2026 (далі – Завдання).
В рамках цього Завдання Виконавець зобов`язується надати Клієнту послуги, передбачені п. 1.2 Договору, з метою надання правничої допомоги у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія «Сівер-Авто», як учасника товариства, якому належить 5% його статутного капіталу, до ОСОБА_2 про стягнення збитків та представництва Клієнта в судах, а Клієнт зобов`язується оплатити надані Виконавцем Послуги (п. 1.1 Завдання).
Відповідно до п. 2.1, 2.1.4 Завдання за надання за цим Завданням послуги Клієнт сплачує Виконавцю гонорар. Розмір гонорару згідно з цим Завданням та відповідно до п. 4.1 Договору встановлюється виходячи з фактичного часу та погодинних ставок Виконавця.
Гонорар Виконавця, який сплачується Клієнтом Виконавцю, буде відображений в Акті приймання-передачі наданих послуг (або в Актах приймання-передачі наданих послуг).
У п. 2.1.7 Завдання сторони погодила, що вартість 1 (однієї) робочої години Виконавця, яка використовується для надання Послуг, вказаних у п. 1.1 цього Завдання, складає 4500,00 грн.
28.04.2026 ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» та адвокат Корнійчук Я. П. підписали акт приймання-передачі наданих послуг (далі - Акт), у якому вказано про надання Виконавцем таких послуг за Договором від 02.02.2026:
- вивчення та аналіз законодавства для складання правової позиції – 5 годин; 
- підготовка, написання позовної заяви – 7 годин; 
- написання та відправка заяви про забезпечення позову – 3 години; 
- написання та відправка заяви про усунення недоліків – 1 година;
- написання та відправка заяви про забезпечення позову – 3 години; 
- написання та відправка заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції – 1 година; 
- написання та відправка відповіді на відзив – 3 години;
- написання та відправка клопотання про долучення до матеріалів справи доказів – 1 година; 
- написання та відправка відповіді на відзив від Кривенди В. А. – 3 години; 
- написання та відправка клопотання про виклик свідка – 1 година; 
- написання та відправка клопотання про долучення до матеріалів справи доказів – 1 година; 
- написання та відправка заяви відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 54 ГПК України – 1 година; 
- написання та відправка клопотання про долучення до матеріалів справи доказів - 1 година;
- участь у судових засіданнях (участь у засіданнях, очікування засідання) 02.04.2026, 16.04.2026, 28.04.2026 – 8 годин.
Всього 39 годин на загальну суму 175 500,00 грн.
Відповідач заперечує проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення з таких підстав:
- у порушення ч. 1 ст. 124 ГПК України у позовній заяві не було заявлено вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та не зазначено їх орієнтовного розміру; 
- заявлені до стягнення витрати у сумі 175 500,00 грн є неспівмірними з ринковою вартістю адвокатських послуг, складністю цієї справи, обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим на їх надання часом, а тому не відповідають критеріям реальності та розумності судових витрат; 
- позовну заяву було підписано та подано Кривендою В. А., тоді як договір про надання правничої допомоги від 02.02.2026 укладений між адвокатом Корнійчук Я. П. та ТОВ «АК «Сівер-Авто». На думку відповідача, відсутні докази того, що саме адвокатом Корнійчук Я. П. було підготовлено позовну заяву, а також того, що відповідні витрати є витратами саме позивача, оскільки з позовом звертався не ТОВ «АК «Сівер-Авто»; 
- до складу заявлених витрат включено вартість підготовки процесуальних документів, які подавалися від імені Кривенди В. А. іншим адвокатом - Винником О. П. (зокрема, відповіді на відзив), при цьому відповідні процесуальні документи, підготовлені адвокатом Винником О. П., містяться в матеріалах справи.
Розглянувши подану позивачем заяву та заперечення відповідача, оцінивши надані позивачем документи щодо відповідності зазначених у них даних щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, зокрема, але не виключно, чи не подавав адвокат явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, суд встановив наступне.
В Акті адвокат Корнійчук Я. П. зазначила про надання нею, зокрема, таких послуг: написання та відправка заяви про забезпечення позову (1 послуга) - 3 години; написання та відправка заяви про усунення недоліків – 1 година; написання та відправка клопотання про виклик свідка – 1 година.
Ухвалою суду від 27.02.2026 повернуто заяву позивача про забезпечення позову, оскільки заявник не надав доказів сплати судового збору за подання цієї заяви. 
Ухвалою суду від 02.03.2026, у зв`язку з недодержанням позивачем вимог, викладених у ст. 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду та іншим учасникам справи: доказів сплати судового збору у розмірі 46 864,64 грн; розрахункового документу (касовий чек, квитанція тощо) та опису вкладення поштового відправлення позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу; належним чином засвідченої копії повного тексту вироку у кримінальній справі №750/9939/21. У підготовчому засіданні 02.04.2026 суд відмовив у задоволенні заяви ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» про виклик свідка, оскільки такому виклику повинна передувати оформлена належним чином заява свідка, викладені показання у якій суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.
Проте заяви свідка ОСОБА_3 , оформленої належним чином, до суду не подано, а тому зазначена ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» особа не є свідком у розумінні ст. 87-90 ГПК України.
Вимоги щодо надання доказів сплати судового збору при поданні заяви про забезпечення позову встановлені у ст. 139 ГПК України; вимоги щодо надання доказів направлення іншим учасникам справи копій позовної заяви і доданих до неї документів, сплати судового збору та усіх наявних у позивача доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимог, при поданні позовної заяви - у ст. 164 ГПК України, а вимоги щодо порядку подання заяви свідка та його виклику - у ст. 87-89 ГПК України.
Відповідно до приписів Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може займатись адвокатською діяльністю за умов наявності стажу роботи в галузі права не менше двох років, складання кваліфікаційного іспиту, проходження стажування, що свідчить про наявність у нього необхідних професійних знань у галузі права для здійснення такої діяльності, у тому числі щодо вимог, які висуваються до підготовки та подання позовної заяви, а також інших процесуальних документів.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, повернення судом заяви про забезпечення позову, відмова у задоволенні заяви про виклик свідка, а також необхідність подання заяви про усунення недоліків позовної заяви були зумовлені неналежною підготовкою та поданням відповідних процесуальних документів, а тому всі негативні наслідки у вигляді витрат, пов`язаних з їх підготовкою та поданням, мають покладатися на позивача.
Щодо інших послуг з правничої допомоги, зазначених в Акті.
Зміст Акта свідчить, про те, що до нього включені послуги, які надавались як ОСОБА_1 , так і ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер-Авто». 
Так, відповідно до довіреності від 16.02.2026 та ордера про надання правничої допомоги серії АХ №1338369 від 01.04.2026 адвокат Корнійчук Я. П. здійснювала представництво інтересів ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» та ОСОБА_1 у суді.
Адвокат Корнійчук Я. П. надала суду договір про надання правничої допомоги від 02.02.2026, укладений із ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер-Авто», завдання №01 від 02.02.2026 до цього договору та акт приймання-передачі наданих послуг від 28.04.2026, які підписані з боку ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» на адвокатом Корнійчук Я. П.
Проте договору про надання правничої допомоги, укладеного з адвокатом із ОСОБА_1 , де встановлено розмір та/або порядок обчислення таких витрат, а також доказів фактичного надання адвокатом послуг з правничої допомоги у цій справі, зокрема, акта приймання-передачі наданих послуг, підписаного саме ОСОБА_1 , суду не надано. 
У судовому засіданні адвокат Корнійчук Я. П. пояснила, що окремий договір про надання правничої допомоги з ОСОБА_1 не укладався, оскільки п. 1.1 Договору від 02.02.2026 передбачено надання правничої допомоги, у тому числі керівнику та/або працівникам, та/або засновникам, та/або кінцевим бенефiцiарним власникам (контролерам) ТОВ «АК «Сівер-Авто».
Так, у п. 1.1 Договору від 02.02.2026, укладеного між ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» (далі – Клієнт) та адвокатом Корнійчук Я. П. (далі – Виконавець), зазначено, що Виконавець зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги (далі - Послуги) Клієнту (в тому числі його керівнику та/або працівникам, та/або засновникам, та/або кінцевим бенефiцiарним власникам (контролерам)) на умовах i в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 не є керівником товариства чи кінцевим беніфіціарним власником (контролером), а є його учасником.
Щодо статусу ОСОБА_1 як засновника ТОВ «АК «Сівер-Авто» суд зазначає таке.
Відповідно до статті 140 ЦК України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване однією або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділено на частки.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про господарські товариства» (у редакції, чинній на момент створення ТОВ «АК «Сівер-Авто») засновниками та учасниками товариства можуть бути підприємства, установи, організації, а також громадяни, крім випадків, передбачених законодавчими актами України.
Таким чином, учасник товариства - це фізична або юридична особа, яка володіє часткою (акціями, паєм) у статутному капіталі товариства. Ним може бути як засновник, так і особа, яка придбала частку пізніше. 
Отже, поняття «засновник» і «учасник» не є тотожними: засновниками є особи, які безпосередньо створили товариство, тоді як учасниками можуть ставати й інші особи, які придбали частку після його створення.
Відповідно до протоколу загальних зборів учасників № 01 від 05.01.2010 ТОВ «АК «Сівер-Авто» було створено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 
Отже, ОСОБА_1 не є засновником Товариства, а набув статусу його учасника шляхом подальшого придбання частки у статутному капіталі.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 , який подав позов саме як учасник товариства, не відноситься до кола осіб, зазначених в п. 1.1 Договору від 02.02.2026, яким може надаватись правнича допомога за цим договором. 
Крім того, ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 серії АХ №1338369 від 01.04.2026 містить посилання на зовсім інший договір про надання правничої допомоги, а саме: №б/н від 31.03.2026, що суперечить доводам адвоката Корнійчук Я. П. про надання правничої допомоги ОСОБА_1 саме на підставі Договору від 02.02.2026.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 54 ГПК України власник (власники), учасник (учасники), акціонер (акціонери) юридичної особи, якому (яким) сукупно належить 5 і більше відсотків статутного капіталу товариства (голосуючих акцій) або частка у власності юридичної особи якого (яких) сукупно становить 5 і більше відсотків, може (можуть) подати в інтересах такої юридичної особи позов про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою. У разі відкриття провадження за таким позовом зазначена юридична особа набуває статусу позивача.
У постанові Верховного Суду від 05.12.2023 у справі № 917/178/23 зроблено висновок про те, що враховуючи положення пункту 12 частини 1 статті 20 та статті 54 Господарського процесуального кодексу України з позовом про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, може звернутися як власник (власники), учасник (учасники), акціонер (акціонери) юридичної особи, якому (яким) сукупно належить 5 і більше відсотків статутного капіталу товариства (голосуючих акцій) або частка у власності юридичної особи якого (яких) сукупно становить 5 і більше відсотків, так і сама юридична особа.
Отже, у цій справі позивачами одночасно є ОСОБА_1 як учасник ТОВ «АК «Сівер-Авто» та безпосередньо саме Товариство, а тому кожен із них має право як самостійно, так і взаємодоповнюючи користуватись своїми процесуальними правами, зокрема щодо подання доказів, заяв і клопотань, незалежно один від одного.
Водночас наданий Акт не містить підпису ОСОБА_1 , а відтак суд вважає, що адвокат Корнійчук Я. П. не надала доказів волевиявлення ОСОБА_1 щодо надання йому зазначених в Акті послуг та погодження їх вартості. 
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розподілу судових витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку з ненаданням відповідних належних доказів їх понесення.
Відповідно до Акта ТОВ «Сівер-Авто», без урахування витрат на послуги, які вже покладені судом на позивача, надані такі послуги з правничої допомоги: вивчення та аналіз законодавства для складання правової позиції; написання та відправка заяви про забезпечення позову; написання та відправка заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; написання та відправка відповіді на відзив; участь у судових засіданнях.
Решта послуг, зазначених в Акті, стосуються витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із підготовкою та поданням заяв по суті та клопотань від імені ОСОБА_1 , належних доказів понесення яких суду не надано.
Щодо вартості такої послуги як написання та відправка заяви про забезпечення позову суд враховує, що зазначена заява ухвалою суду від 05.03.2026 задоволена частково - в частині накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно; у задоволенні заяви в частині накладення арешту на грошові кошти відмовлено.
Відтак суд вважає, що витрати, понесені на надання цієї послуги підлягають частковому задоволенню, пропорційно до задоволених судом вимог, що становить 6750,00 грн (3*4500/2). 
Щодо обчисленого адвокатом Корнійчук Я. П. часу на участь у судових засіданнях суд зазначає, що представник ТОВ «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» брала участь у трьох судових засіданнях (02.04.2026, 16.04.2026 та 28.04.2026) виключно в режимі відеоконференції і нею не витрачався час на прибуття до суду, а ці судові засідання розпочинались без затримок - у призначений час.
З урахуванням часу очікування початку судового засідання (моменту авторизації представника у підсистемі відеоконференцзв`язку), часу проведення судових засідань, а також очікування проголошення судового рішення у справі, загальна тривалість участі представника у судових засіданнях становила: 02.04.2026 - з 09:59 до 10:30 (31 хвилина); 16.04.2026 - з 10:39 до 11:03 (24 хвилини); 28.04.2026 - з 10:19 до 12:04 (1 година 45 хвилин) та з 14:10 до 15:25 (1 година 15 хвилин), що загалом становить 3 години 55 хвилин.
Отже, заявлені адвокатом витрати на участь у судових засіданнях та очікування їх проведення, розраховані виходячи з 8 годин роботи, не відповідають критерію реальності, оскільки зазначений представником час удвічі перевищує фактичну тривалість участі у судових засіданнях та очікування їх початку.
Таким чином, вартість витрат на участь у судових засіданнях, з урахуванням фактичної тривалості такої участі та очікування початку судових засідань, становить 17 625,00 грн.
Інші витрати представника ТОВ «АК «Сівер-Авто», а саме: вивчення та аналіз законодавства для формування правової позиції (5 годин на загальну суму 22 500,00 грн), написання та відправлення заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (1 година на суму 4 500,00 грн) та написання і відправлення відповіді на відзив (3 години на загальну суму 13 500,00 грн) суд вважає дійсними та обґрунтованими.
Факт надання послуг із написання та відправлення заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції і відповіді на відзив підтверджується відповідними процесуальними документами, поданими адвокатом до суду. Вивчення та аналіз законодавства є необхідною передумовою для належної підготовки будь-якого процесуального документа, у тому числі відповіді на відзив та заяви про зміну предмету позову (хоча витрати на правничу допомогу щодо її складення й не були заявлені), поданих у цій справі, а тому зазначені витрати безпосередньо пов`язані з розглядом справи.
Таким чином, загальний розмір витрат ТОВ «АК «Сівер-Авто» на професійну правничу допомогу, який є обґрунтованим та підтверджений належними доказами, становить 64 875,00 грн.
Щодо доводів відповідача про відсутність у позовній заяві попереднього розрахунку суми судових витрат суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору
Отже, по-перше, положення ч. 2 статті 124 ГПК України передбачають право, а не імперативний обов`язок суду відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат.
По-друге, позовна заява подана Кривендою В. А. в інтересах ТОВ «АК «Сівер-Авто», а не самою юридичною особою, а тому такий попередній розрахунок не міг бути зазначений ТОВ «АК «Сівер-Авто» у позовній заяві.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень частини другої статті 124 ГПК України.
Дослідивши подані представником позивача докази, рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих адвокатом до суду доказів, їх значення для спору, суд доходить висновку, що гонорар у розмірі 64 875,00 грн є співмірним зі складністю справи, ціною позову (що становить 0,82% від загальної суми позову), обсягом матеріалів у справі, а тому не вбачає підстав для його зменшення або відмови у їх стягненні.
Відтак клопотання відповідача про відмову у стягненні судових витрат позивача у заявленому розмірі або зменшення їх не більше ніж до 20 000,00 грн задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Оскільки позов задоволено повністю, стягненню з відповідача підлягають витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 64 875,00 грн.
У зв`язку з неявкою усіх учасників справи у судове засідання для проголошення рішення, на підставі ч. 6 ст. 233 та ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд 14.05.2026 підписав скорочене додаткове рішення без його проголошення.
Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» 17 461,89 грн - 3% річних за період з 07.02.2026 по 15.04.2026 та 84 887,49 грн – інфляційних втрат за період з лютого по березень 2026 року задовольнити повністю.
2. Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільна компанія «Сівер-Авто» (код ЄДРПОУ 36931417, пр. Миру, 167, м. Чернігів, 14005) 17 461,89 грн - 3% річних, 84 887,49 грн інфляційних втрат, 1228,19 грн витрат зі сплати судового збору та 64 875,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України. 
Вебадреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/. 

Повне рішення складено 18.05.2026.

Суддя В. В. Шморгун