УХВАЛА

24 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/2281/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Натаріної О.О.,
прокурора: Гудименко Ю.В.,
представників учасників справи:
Миколаївської міської ради - не з`явився,
Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради - не з`явився,
Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія Затишний Дім" - Гніздовська Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 (колегія суддів: Філінюк І.Г., Аленін О.Ю., Принцевська Н.М.)
у справі за позовом Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради та Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради (далі - Департамент ЖКГ)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія Затишний Дім" (далі - ТОВ "БК Затишний Дім")
про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 480 684,50 грн,
В С Т А Н О В И В:
1. В червні 2025 року Окружна прокуратура міста Миколаєва звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради, Департаменту ЖКГ до ТОВ "БК Затишний Дім" про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 480 684,50 грн. 
2. Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю укладених додаткових угод до договору підряду №539 від 28.11.2023, внаслідок чого були порушені строки виконання робіт з капітального ремонту житлового будинку, що призвело до незабезпечення органом місцевого самоврядування виконання обов`язків з забезпечення життєдіяльності населення, до порушення принципів здійснення публічних закупівель, а саме максимальної економії та ефективності, а також до неефективного використання бюджетних коштів.
3. Господарський суд Одеської області рішенням від 15.10.2025 у справі №916/2281/25 позов Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради та Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради до ТОВ "БК Затишний Дім" задовольнив частково:
- визнав недійсною додаткову угоду №2 від 09.02.2024 до Договору, укладеного між Департаментом ЖКГ та ТОВ "БК Затишний Дім"; 
- стягнув з ТОВ "БК Затишний Дім" на користь Департаменту ЖКГ пеню в сумі 357 150,24 грн, штраф в розмірі 121 909,09 грн;
- у задоволенні решти позову відмовив.
4. Суд першої інстанції виходив з того, що:
- продовження строку виконання робіт шляхом укладення додаткової угоди було здійснено на підставі листа ТОВ "БК Затишний Дім", в якому останнє повідомляло Департамент ЖКГ про неможливість виконання робіт у встановлений Договором строк та просило внести зміни до Договору; інших документальних підтверджень наявності об`єктивних обставин, що спричинили продовження строку виконання робіт, для укладення додаткової угоди до листа додано не було;
- посилання відповідача про існування документального підтвердження обставин, що викликали неможливість виконання будівельних робіт у визначений договором строк, суд оцінює критично, оскільки таке документальне підтвердження мало бути надано під час укладення відповідної додаткової угоди;
- посилання відповідача відносно того, що правомірність додаткових угод підтверджується тим фактом, що замовником були прийняті виконані роботи без зауважень, суд до уваги не приймає, оскільки погодження замовника з результатом виконаних робіт жодним чином не впливає на факт порушення чинного законодавства під час укладення додаткової угоди;
- сторони під час укладання додаткової угоди №2 не дотрималися вимоги діючого законодавства, а саме Закону "Про публічні закупівлі" та Особливостей;
- розглянувши наданий прокурором розрахунок штрафу суд доходить висновку, що вказаний розрахунок здійснено прокурором обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 121 909,09 грн підлягають задоволенню;
- дослідивши та перевіривши здійснений прокурором розрахунок пені суд зазначає про його помилковість, оскільки останній період нарахування пені був здійснений на суму акта №6 від 18.11.2024, яка становить 457 317,60 грн, тоді як відповідна сума акта №6 від 18.11.2024 повинна була бути віднята від загальної суми попереднього періоду та пеня за зазначеним період мала бути обрахована від суми різниці; здійснивши перерахунок пені за допомогою системи Ліга Закон, суд встановив, що загальна сума пені яка підлягає задоволенню становить 357 150,24 грн;
- посилання позивачів та відповідача викладених в поясненнях та альтернативних розрахунках, де початком нарахування штрафних санкцій зазначене 02.07.2024, суд оцінює критично оскільки, враховуючи висновок суду про недійсність додаткової угоди про продовження строку дії договору, розрахунок варто проводити з урахуванням вимог основного Договору, а саме початком для нарахування штрафних санкцій має бути 02.05.2024, оскільки Договором було чітко визначено строк виконання робіт: до 01.05.2024, та з урахуванням додаткової угоди №4 від 27.12.2024, якою зменшено суму Договору.
5. Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 31.03.2026 скасував рішення Господарського суду Одеської області від 15.10.2025 та ухвалив нове, яким:
- у задоволенні позову Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради відмовив; 
- позов Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Департаменту ЖКГ залишив без розгляду.
6. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:
- Департамент ЖКГ у спірних правовідносинах щодо закупівлі за Договором діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів), є замовником предмета закупівлі в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядником бюджетних коштів вищого рівня, яким є орган місцевого самоврядування, що заснував комунальну організацію (суд послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21);
- Департамент ЖКГ не є головним розпорядником бюджетних коштів, виступає у спірних правовідносинах не як суб`єкт владних повноважень, а як суб`єкт господарювання - сторона у зобов`язальних відносинах; як юридична особа, що наділена цивільною правоздатністю і дієздатністю, Департамент може бути позивачем у суді та спроможний самостійно захищати свої права та законні інтереси в разі їх порушення; з огляду на це, відсутніс підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Департаменту ЖКГ, а тому позов, поданий прокурором в інтересах держави в особі Департаменту, підлягає залишенню без розгляду;
- визначена прокурором Миколаївська міська рада може бути позивачем у справі лише у разі підтвердження спрямованості заявлених вимог на відновлення інтересів саме територіальної громади та стягнення коштів в доход бюджету; разом з тим, відповідно до умов Договору зобов`язання щодо сплати неустойки виникає між суб`єктами Договору, а саме між ТОВ "БК Затишний Дім" та Департаментом ЖКГ; Договір не містить обов`язку перерахування неустойки на користь третіх осіб, що не є сторонами Договору, зокрема Миколаївській міській раді;
- питання чи є неустойка фінансами, що повертаються в бюджет, тобто контролюються міською радою, та чи призведе її стягнення на користь комунальної організації до відновлення інтересів територіальної громади неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду (посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21);
- предметом спору є не повернення бюджетних коштів, адже ТОВ "БК Затишний Дім" виконало у повному обсязі свої зобов`язання, які прийняті без жодних зауважень чи заперечень Департаменту ЖКГ, а стягнення саме неустойки - пені та штрафу у зв`язку з порушенням ТОВ "БК Затишний Дім" зобов`язань щодо строку виконання робіт;
- Верховний Суд в п.17 постанови від 02.08.2023 у справі №908/2335/22 зауважив, що стягнення неустойки в разі порушення контрагентом комунальної організації своїх зобов`язань за договором відбувається на користь такої організації; неустойка не є тими фінансами, що повертаються в бюджет, тобто контролюються міською радою; ця позиція була підтримана також у постанові Верховного Суду від 27.11.2024 у справі №911/826/23;
- позовна заява прокурора в особі Миколаївської міської ради про визнання недійсним додаткових угод до Договору та про стягнення пені з ТОВ "БК Затишний Дім" на користь Департаменту ЖКГ, зважаючи на формулювання позовної вимоги у співвідношенні з фактичними обставинами цієї справи, підлягає залишенню без задоволення, оскільки спірний Договір та додаткові угоди є двосторонніми правочинами, сторонами яких є це товариство та комунальна установа; Миколаївська міська рада не є стороною зазначених правовідносин, тому, навіть у випадку порушення умов Договору, стягнення неустойки має здійснюватися на користь саме установи, а не органу місцевого самоврядування, адже неустойка не є коштами, які повертаються до бюджету та не контролюються міською радою, а стягується на користь самостійної юридичної особи як сторони господарського договору; 
- прокурор не довів наявності порушеного, оспорюваного права чи охоронюваного інтересу Миколаївської міської ради, що є самостійною підставою для відмови у позові; суд апеляційної інстанції врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.03.2026 у справі №916/5778/23.
7. 22.04.2026 Заступник керівника Одеської обласної прокуратури через систему Електронний суд звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, зокрема, просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2026; рішення Господарського суду Одеської області від 15.10.2025 залишити в силі.
8. Прокурор посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену п.1 ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), та вказує, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду:
- викладені у постановах від 05.09.2018 у справі №910/21806/17, від 06.06.2023 у справі №910/21100/21, від 08.11.2023 у справі №926/3421/22, від 30.01.2024 у справі №907/811/21, від 27.02.2024 у справі №927/863/23, від 30.04.2024 у справі №927/782/23, від 09.04.2025 у справі №904/2722/21, щодо застосування положень ст.41 Закону "Про публічні закупівлі", п.19 Особливостей щодо документального підтвердження обґрунтованості підстав для внесення змін до істотних умов договору в частині строку виконання зобов`язання;
- викладені у постановах від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, від 27.01.2021 у справі №917/341/19, від 02.02.2021 у справі №922/1795/19, від 07.04.2021 у справі №917/273/20, від 12.03.2025 у справі №924/524/24, щодо визначеної ст.23 Закону "Про прокуратуру" можливості прокурора звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування;
- викладені у постановах від 17.02.2021 у справі №912/738/20, від 25.02.2021 у справі №912/9/20, від 18.06.2021 у справі №927/491/19, від 04.02.2026 у справі №922/1328/24, від 17.02.2026 у справі №914/169/25, від 03.03.2026 у справі №910/7876/24, від 19.03.2026 у справі №914/363/25, щодо представництва прокурором інтересів держави в особі виконавчих органів влади.
9. В частині залишення позову без розгляду прокурор зазначає, що враховуючи що Департамент ЖКГ є виконавчим органом місцевого самоврядування та суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для представництва інтересів держави в особі Департаменту ЖКГ суперечить статтям 131-1, 140 Конституції України, ст.23 Закону "Про прокуратуру", статтям 1, 11, 54 Закону "Про місцеве самоврядування", тощо. 
10. 21.05.2026 через систему Електронний суд надійшов відзив ТОВ "БК Затишний Дім", в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.
11. У відзиві ТОВ "БК Затишний Дім" зазначає, зокрема, таке:
- доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди прокурора з наданою судом правовою оцінкою встановлених обставин справи, що саме по собі не є підставою для скасування судового рішення в касаційному порядку; прокурор намагається здійснити переоцінку встановлених судами обставин та надати їм інше тлумачення;
- прокурор не довів наявності жодної з передбачених законом обставин, які б свідчили про неможливість самостійного захисту Департаментом ЖКГ своїх прав або про неналежне здійснення ним відповідних повноважень;
- суд апеляційної інстанції обґрунтовано встановив відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Миколаївської міської ради, яка не є стороною Договору, не підписувала його, не набувала статусу кредитора у відповідному зобов`язанні та не є суб`єктом права вимоги щодо стягнення штрафних санкцій; сам по собі статус Миколаївської міської ради як засновника Департаменту ЖКГ не породжує у неї автоматичного права вимоги за конкретним договором, стороною якого вона не є; 
- продовження строку виконання робіт за Договором було обумовлено сукупністю об`єктивних факторів, які істотно впливали на можливість належного та своєчасного виконання будівельних робіт; зокрема, фактичний початок виконання робіт припав на зимовий період, коли спостерігалися тривалі морози, опади, ожеледиця, штормові попередження та інші несприятливі погодні умови, що об`єктивно ускладнювало або унеможливлювало виконання фасадних та зовнішніх будівельних робіт; ці обставини підтверджувались офіційними даними гідрометеорологічних служб, відповідним листуванням сторін, а також іншими документами, що були надані суду; на строки виконання робіт вплинули інші незалежні від волі підрядника обставини, зокрема, необхідність отримання від замовника офіційної інформації щодо наявності або відсутності дозвільних документів для початку виконання робіт, а також необхідність виконання додаткових робіт, які не були передбачені первинною проектно-кошторисною документацією, однак виявилися об`єктивно необхідними в процесі виконання договору для забезпечення належного завершення ремонту та безпечної експлуатації об`єкта; такі додаткові роботи не виникли з ініціативи підрядника, а були зумовлені фактичним технічним станом об`єкта, погоджувалися із замовником та проектантом, що підтверджується матеріалами справи;
- прокурор не надав жодного доказу, який би підтверджував заподіяння шкоди державі, місцевому бюджету чи територіальній громаді або навіть існування реального ризику такої шкоди;
- Департамент ЖКГ погодив укладення додаткових угод №2 та №4 до Договору; прийняв наведені підрядником об`єктивні причини продовження строків виконання робіт; визнав необхідність виконання додаткових робіт та направляв відповідні звернення проектанту для погодження змін; офіційно повідомив, що для виконання аварійно-відновлювальних робіт дозвільні документи не вимагаються; погодив продовження строків виконання робіт без збільшення вартості Договору; прийняв виконані роботи без зауважень та підписав відповідні акти; 
- додатковою угодою №4 сторони зменшили загальну вартість Договору, що додатково підтверджує відсутність будь-якої шкоди бюджету або неефективного використання бюджетних коштів;
- касаційна скарга не містять обґрунтувань, чому саме Одеська обласна прокуратура є суб`єктом касаційного оскарження у цій справі, відсутні посилання на норми закону, які б пояснювали її участь саме у цьому процесуальному статусі, а також не містить жодних відомостей щодо наявності у неї процесуальних повноважень на подання касаційної скарги у справі; у скарзі відсутні будь-які пояснення щодо того, чи діє Одеська обласна прокуратура як прокурор вищого рівня, чи відбулося процесуальне заміщення органу прокуратури, чи існують інші правові підстави для такого процесуального представництва.
12. Верховний Суд ухвалою від 07.05.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора, розгляд касаційної скарги призначив у відкритому судовому засіданні на 24.06.2026.
13. Дослідивши матеріали справи та касаційної скарги прокурора, Верховний Суд дійшов такого висновку.
14. Верховний Суд ухвалою від 11.02.2026 іншу справу №916/270/25 передав на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для відступу від висновків щодо застосування, зокрема, статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 15.01.2026 у справі №916/1199/25, ухваленої Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів, врахувавши зазначені вище висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі №761/26815/17 (п.4.40 цієї постанови) шляхом викладення правової позиції щодо неефективності обраного прокурором способу захисту у подібній категорії справ про визнання недійсним додаткової угоди до договору щодо продовження строку його дії через відтермінування виконання робіт, котрі вже виконані та оплачені на час звернення з позовом, а договором сторони не передбачили відповідальності підрядника за прострочення виконання зобов`язання.
15. У справі №916/270/25 прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі селищної ради та Південного офісу Держаудитслужби до ТОВ "Котовський асфальтобетонний завод" про визнання недійсною додаткової угоди до договору закупівлі (про продовження строку дії договору та термінів виконання робіт) та стягнення на користь селищної ради (як сторони договору) штрафних санкцій. За результатами розгляду справи суди відмовили у задоволенні позову з підстав обрання неефективного способу захисту (щодо визнання додаткової угоди недійсною).
16. Колегія суддів, передаючи справу №916/270/25 на розгляд Об`єднаної палати, виходила з такого:
"4.3. Водночас суди відмовили у позові з підстав обрання неефективного способу захисту порушеного права, оскільки визнання недійсною спірної додаткової угоди, навіть за встановлення судом обставин її невідповідності вимогам закону, в цьому випадку не є ефективним способом захисту, адже задоволення цієї позовної вимоги не здатне поновити будь-які права Позивача 1 та спричинить лише правову невизначеність у спірних правовідносинах між селищною радою та товариством.
4.4. При цьому суди попередніх інстанцій зазначили, що у договорі не передбачено жодних штрафних санкцій за порушення підрядником строку виконання зобов`язань, між сторонами не укладено будь-яких додаткових угод до договору щодо забезпечення виконання зобов`язань, жодна із сторін договору не є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; укладений між сторонами договір не є державним контрактом; джерелом фінансування підрядних робіт були кошти місцевого, а не державного бюджету. Зважаючи на це, суди дійшли висновку, що будь-які підстави для притягнення Відповідача до відповідальності у вигляді стягнення з нього штрафних санкцій у даному випадку відсутні.
4.10. Разом з тим, під час розгляду касаційної скарги у справі № 916/270/25 колегією суддів було з`ясовано, що Верховний Суд уже здійснював касаційний перегляд судових рішень у подібних правовідносинах.
Зокрема, Верховний Суд звернув увагу на те, що у справі № 916/1199/25 про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення штрафних санкцій між тими самими сторонами, що й у справі № 916/270/25, суд апеляційної інстанції також відмовив у позові з підстав обрання неефективного способу захисту, оскільки задоволення позовної вимоги про визнання недійсною додаткової угоди не здатне поновити будь-які права ради та спричинить лише правову невизначеність сторін договору у спірних правовідносинах. При цьому суд встановив, що укладений договір не є державним контрактом, сторони в договорі не узгодили жодних штрафних санкцій за порушення підрядником строку виконання зобов`язань та не укладали будь-яких додаткових угод до договору щодо забезпечення виконання зобов`язань, отже, зважаючи на положення статті 231 Господарського кодексу України, будь-які підстави для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення з нього на користь Ради штрафних санкцій, у цьому випадку відсутні.
Постановою від 15.01.2026 колегія суддів, що входить до складу судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 916/1199/25 скасувала постанову суду апеляційної інстанції та передала справу на новий розгляд з тих підстав, що такі висновки щодо обрання прокурором неефективного способу захисту порушених прав є необґрунтованими. Безпосередньо Верховний Суд зауважив, що визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 Цивільного кодексу України (пункт 65 постанови).
При ухваленні відповідної постанови колегія суддів урахувала висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 27.08.2025 у справі № 916/2984/24.
4.11. Наведене, на переконання колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зумовлює необхідність відступу від наведених вище висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.01.2026 у справі № 916/1199/25, з урахуванням висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, шляхом викладення правової позиції щодо неефективності обраного Прокурором способу захисту у подібній категорії справ про визнання недійсним додаткової угоди до договору щодо продовження строку його дії через відтермінування виконання робіт, котрі вже виконані та оплачені на час звернення з позовом, а договором сторони не передбачили відповідальності підрядника за прострочення виконання зобов`язання".
17. Об?єднана палата ухвалою від 07.04.2026 прийняла до розгляду справу №916/270/25 та призначила її до розгляду.
18. У цій справі прокурор в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради та Департаменту ЖКГ (як сторони договору) так само як і у справі №916/270/25 звернувся з позовом про визнання недійсною додаткової угоди про продовження строку дії договору та стягнення штрафних санкцій.
19. Відповідно до п.7 ч.1 ст.228 ГПК суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
20. Згідно з п.11 ч.1 ст.229 ГПК провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.7 ч.1 ст.228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.
21. Враховуючи предмет та підстави позову, підстави касаційного оскарження, доводи прокурора у справі, що переглядається, та передачу на розгляд Об`єднаної палати справи №916/270/25 для відступу від висновку Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду від 15.01.2026 у справі №916/1199/25, з урахуванням висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 27.01.2020 у справі №761/26815/17, щодо неефективності обраного прокурором способу захисту у подібній категорії справ про визнання недійсним додаткової угоди до договору щодо продовження строку його дії, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі №925/1226/23 до завершення перегляду Об`єднаною палатою справи №916/270/25.
Керуючись статтями 228, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Зупинити касаційне провадження у справі №916/2281/25 за касаційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 до завершення перегляду Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи №916/270/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

В. Студенець