ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/575/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Кочуровської К.О., розглянувши у відкритому засіданні справу 
за позовом Спортивного клубу “Вікторія” міста Херсона
до відповідача-1 - Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області
відповідача-2- Херсонської міської ради Херсонської області
про визнання незаконним та скасування розпорядження

за участю представників:
від позивача – Долгополов О.
від відповідача – 1 -Дяченко Т.
від відповідача – 2 – Табакар В.

20.02.2026 року до суду через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява Спортивного клубу “Вікторія” міста Херсона до Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області про визнання незаконним та скасування розпорядження Начальника Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області від 01.12.2025 року № 987р № Про припинення права постійного користування земельною ділянкою”.
Ухвалою від 23.02.2026 позов залишено без руху.
Позивач у встановлений строк надав докази усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою від 24.02.2026 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 25.03.2026.
Відповідач-1 отримав ухвалу 24.02.2026 в електронному кабінеті.
10.03.2026 у встановлений строк відповідач-1 подав відзив на позов, яким просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись зокрема на те, що відповідач-1 це неналежний відповідач.
Позивач подав 10.03.2026 клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача - Херсонську міську раду Херсонської області.
Ухвалою від 25.03.2026 розгляд справи відкладено, залучено до участі у справі відповідача – 2 - Херсонську міську раду Херсонської області.
10.04.2026 відповідач-2 подав відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до рішення Господарського суду Херсонської області від 28.10.2008 у справі №13/512-ПН-08, за позовною заявою ТзПВ «Постачтехкомплект» до ГО СК «Вікторія», визнано права власності на частину спортивно-оздоровчого комплексу, який розташований по проспекту Ушакова, 12-а, у парку ім. Леніна, 3 у м. Херсоні, у складі споруд № І,ІІ,ІІ,ІV,V, огорожі №1,2 та вимощення №VІ. Таким чином, після виникнення у ТзПВ «Постачтехкомплект» права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці площею 0,5277 га у парку Шевченківський (ім. Леніна), що перебуває у користуванні громадської організації спортивний клуб «Вікторія», остання втрачає право користування цією земельною ділянкою на підставі п. «е» ч. 1 статті 141 ЗК України. З огляду на викладене, відповідач-2 вважає, що підстави для скасування розпорядження міської військової адміністрації відсутні.
Ухвалою від 15.04.2026 закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 27.05.2026.
Розглянувши матеріали справи, суд 
встановив:

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.02.2026 (а.с. 45-47) 08.04.2003 до реєстру внесено інформацію про реєстрацію юридичної особи - Спортивний клуб “Вікторія” міста Херсона (код 21309718, м. Херсон, пр. Ушакова 12-А, парк Леніна, буд. 3). Організаційно-правова форма юридичної особи – громадська організація.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у справі № 923/1235/21 скасовано рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2023. Цією постановою відмовлено в задоволенні позову керівника Херсонської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Херсонської міської ради до Громадської організації Спортивний клуб “Вікторія” , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариства з повною відповідальністю “Постачтехкомплект”, про припинення права постійного користування Громадської організації Спортивний клуб “Вікторія” земельною ділянкою площею 0,5277 га у парку ім. Леніна у м. Херсон, вартість 10000000 грн., наданої під розміщення спортивно-оздоровчого комплексу на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ХС №001659 від 25.07.2000, зареєстрованого за №580, відповідно до рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради №243 від 21.06.2000.
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, в постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у справі № 923/1235/21 встановлено, що Спортивний клуб “Вікторія” міста Херсона є користувачем земельної ділянки площею 0,5277 га у парку ім. В.І. Леніна відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ХС № 001659 від 25.07.2000, зареєстрованого за № 580, під розміщення спортивно-оздоровчого комплексу.
Згідно з ст. 7 ЗК України (в редакції станом на час видачі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ХС № 001659 від 25.07.2000) у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: 
громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства; 
сільськогосподарським підприємствам і організаціям; 
громадським об`єднанням; 
релігійним організаціям; 
промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям; 
організаціям, зазначеним у статті 70 цього Кодексу для потреб оборони; 
для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємствам; 
житловим, житлово-будівельним, гаражно-будівельним і дачно-будівельним кооперативам; 
спільним підприємствам, міжнародним об`єднанням і організаціям з участю українських, іноземних юридичних і фізичних осіб, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам.
Також цією постановою встановлено, що Спортивний клуб “Вікторія” міста Херсона є орендарем нерухомого майна – окремо розташованої будівлі «Е» загальною площею 120,6 кв м в м. Херсоні в парку ім. В.І. Леніна строком до 12.10.2054 на підставі договору оренди комунального майна міської територіальної громади від 14.10.2014 № 333.
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 28.10.2008 у справі № 13/512-ПН-08 задоволено позовні вимоги Товариства з повною відповідальністю «Постачтехкомплект» до Спортивного клубу “Вікторія” міста Херсона про визнання права власності. За Товариством з повною відповідальністю «Постачтехкомплект» визнано право власності на частину спортивно-оздоровчого комплексу, який розташований по проспекту Ушакова 12-а, в парку ім. Леніна, 3 у м. Херсоні, у складі споруд №№ І, ІІ ІІІ, ІV, V, огорожі № 1, 2 та вимощення № VІ.
Повний текст зазначеного рішення підписано 30.10.2008 відповідно до відомостей Єдиного реєстру судових рішень, тому відповідно до ГПК України в редакції станом на час ухвалення рішення, воно набрало законної сили 11.11.2008.
В рішенні у справі № 13/512-ПН-08 суд встановив, що «згідно до державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ХС № 001659 від 25 липня 2000 року відповідач користується земельною ділянкою площею 0,5277 га, яка розташована по проспекту Ушакова 12-а, в парку ім.. Леніна (а.с. 5-9). За цільовим призначенням земельна ділянка надана в постійне користування під оздоровчо-спортивний комплекс, що слідує з названого акту.
Являючись землекористувачем вказаної земельної ділянки, що відповідає положенням статті 126 Земельного кодексу України, за якою право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, відповідач уклав з позивачем договір без номера і дати на реалізацію інвестиційного проекту з метою здійснення реконструкції спортивно-оздоровчого комплексу, за умовами якого позивач зобов`язався здійснити в повному обсязі фінансування, проектування і реконструкцію комплексу. Поряд з цим сторони в пункті 1.3. договору визначили, що спортивно-оздоровчий комплекс, збудований за рахунок інвестиційних коштів, є власністю інвестора.
На виконання умов договору позивачем в травні 2008 року проведено роботи по реконструкції комплексу на загальну суму 102546 грн, підтвердженням чому є довідки про вартість виконаних робіт (а.с. 14-20), а також технічна документація, виготовлена Херсонським державним бюро технічної інвентаризації, згідно до якої реконструйоване майно складається з: споруд №№ І, ІІ ІІІ, ІV, V, огорожі № 1, 2 та вимощення № VІ.
Таким чином, позивач є власником спірного майна, виходячи зі змісту статті 328 ЦК України, за якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом».
Матеріалами справи № 916/575/26 підтверджується, що між Товариством з повною відповідальністю «Постачтехкомплект» (орендодавець) та Спортивним клубом “Вікторія” міста Херсона (орендар) укладено договір оренди №1-А від 01.11.2025 частини спортивно-оздоровчого комплексу, який розташований по проспекту Ушакова 12-а, в парку ім. Леніна, 3 у м. Херсоні, у складі споруд №№ І, ІІ ІІІ, ІV, V, огорожі № 1, 2 та вимощення № VІ, на строк до 27.05.2028.
Розпорядженням Начальника Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області від 01.12.2025 року № 987р № Про припинення права постійного користування земельною ділянкою», з метою упорядкування земельних відносин, враховуючи лист Херсонської окружної прокуратури від 29.01.2025 N 55-10288Иx-25, зареєстрований виконавчим комітетом Херсонської міської ради того ж дня за № 8-641-11/29, постанову Південно-західного апеляційного суду від 20.02.2024 по справі № 923/1235/21, відповідно до Земельного кодексу України, законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про правовий режим воєнного стану», постанови Верховної Ради України віл 03.11.2022 N 2706-1X «Про здійснення начальниками військових адміністрацій населених пунктів у Бериславському, Генічеському, Скадовському, Херсонському районах Херсонської області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"», розпорядження Президента України від 03.06.2025 N 76/2025-рп «Про призначення Я. Шанька начальником Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області», керуючись пунктом 8 частини сьомої статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»: 
1. Припинити, на підставі статті 141 Земельного кодексу України (у зв`язку з набуттям іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці), Херсонському спортивному клубу «Вікторія» (код ЄДРПОУ: 21309718) право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,5277 га, по просп. Незалежності (Ушакова) парк Шевченківський (ім. В. І. Леніна), буд. 3 у м. Херсоні. Кадастровий номер земельної ділянки: 6510136900:01:001:3571, 
2. Визнати таким, що втратив чинність, державний постійного користування землею, виданий Херсонському спортивному клубу акт на право «Вікторія», серії ІІ-ХС № 001659, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею 25.07.2000 № 580. 
Згідно з ст. 141 ЗК України (в редакції станом на час прийняття спірного розпорядження) підставами припинення права користування земельною ділянкою є:
а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;
б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;
в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, державних чи комунальних некомерційних товариств, крім перетворення державних чи комунальних підприємств у випадках, визначених статтею 120-1 цього Кодексу;
г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;
ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;
д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;
е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;
є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини;
ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом публічно-приватного партнерства або об`єктом концесії;
з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами);
и) невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1 цього Кодексу.
На думку Позивача зазначене розпорядження винесене з грубим порученням норм чинного законодавства України, оскільки як на час видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ-ХС №001659 від 25.07.2000, так і на теперішній час позивач не є власником нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, а є лише орендарем нерухомого майна.
Суд зауважує, що позивач не надав суду доказів того, що станом на час видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,5277 га у парку ім. В.І. Леніна серії ІІ-ХС №001659 від 25.07.2000, він був не власником нерухомого майна, яке на ній знаходиться, а був лише користувачем.
Щодо відповідачів в цій справі, то суд зауважує наступне.
Указом Президента України від 19.09.2022 № 658/2022 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Херсонській області» утворено Херсонську міську військову адміністрацію Херсонського району Херсонської області, повноваження котрої, як військової адміністрації населеного пункту, регулюються статтею 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». 
Так, частиною першою статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначається, що військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України «По оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про критичну інфраструктуру», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. 
У даному випадку визначення «військові адміністрації» мається на увазі військові адміністрації не лише населеного пункту, а й військові адміністрації районні та обласні.
Херсонська міська військова адміністрація – тимчасовий державний орган, котрий у зв`язку із запровадженням правового режиму воєнного стану утворюються для забезпечення дії Конституції та законів України, разом із військовим командуванням запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту громадської безпеки та порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і інтересів громадян (стаття 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»). 
Одночасно, частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (далі – Закон) передбачено: 
« 2. У разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування: 
1) начальник військової адміністрації: крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови; може затвердити тимчасову структуру виконавчих органів сільської, селищної, міської ради (для працівників, посади яких не включені до тимчасових штатних розписів, оголошується простій або здійснюється їх переведення на рівнозначну чи нижчу посаду);…» 
Враховуючи неможливість проведення засідань Виконавчим комітетом Херсонської міської ради та сесій Херсонською міською радою, у зв`язку з відсутністю (у полоні) Херсонського міського голови, відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та постанови Верховної Ради України від 03.11.2022 № 2706-ІХ «Про здійснення начальниками військових адміністрацій населених пунктів у Бериславському, Генічеському, Каховському, Скадовському, Херсонському районах Херсонської області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (далі – постанова ВРУ), у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування:
- начальник Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області, крім повноважень, віднесених до його компетенції ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» (тобто статті 15 Закону) , здійснює повноваження Херсонської міської ради, її виконавчого комітету та Херсонського міського голови.
- апарат Херсонської міської ради та її виконавчий комітет, інші виконавчі органи (з урахуванням абзацу третього пункту 1 частини другої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»), комунальні підприємства, установи та організації відповідних територіальних громад підпорядковуються начальнику відповідної військової адміністрації населеного пункту у Херсонському районі Херсонської області. 
Враховуючи зазначене, начальник Херсонської міської військової адміністрації, додатково до власних повноважень Херсонської міської військової адміністрації, за посадою здійснює повноваження відповідних колегіальних органів місцевого самоврядування та міського голови одноособово. 
Постановою ВР України уповноважено начальника ХМВА, а не військову адміністрацію населеного пункту (як юридичну особу) виконувати повноваження Херсонської міської ради, її виконавчого комітету та Херсонського міського голови - одноособово. 
Законом та Постановою Верховної Ради України від 03.11.2022 № 2706-ІХ делеговані повноваження не Херсонській міській військовій адміністрації (як юридичній особі), а безпосередньо НАЧАЛЬНИКУ ХМВА, котрий у даному випадку виступає від імені Херсонської міської ради, виконавчого комітету Херсонської міської ради та Херсонського міського голови, в залежності напрямку та належності повноважень. 
Більш того, якщо проаналізувати норми визначені статтею 10 Закону, в частині повноважень військовими адміністраціями, то можна дійти наступного висновку. Аналіз частини другою статті 10 Закону вище зазначено. 
Частиною третьою статті 10 Закону визначено: « 3. У разі утворення обласної та/або районної військової адміністрації на період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення чи скасування, у разі тимчасової окупації або оточення адміністративного центру області або у разі прийняття Верховною Радою України за поданням Президента України відповідного рішення: 1) повноваження такої обласної та/або районної ради здійснюють відповідні обласні та районні військові адміністрації; 2) виконавчий апарат такої районної та обласної ради підпорядковується начальнику відповідної військової адміністрації; …» 
Отже, якщо порівняти та проаналізувати другу та третю частини статті 10 Закону, то вбачається різниця в частині визначення Законом покладання повноважень, а саме: по міським радам, їх виконавчим комітетам та міського голови повноваження покладаються на особу – начальника створеної військової адміністрації населеного пункту, а по обласним та районним радам, виконавчим апаратам тощо повноваження виконує відповідна обласна/районна військова адміністрація, тобто юридична особа. 
Так, підсумовуючи вищезазначене, для виконання повноважень безпосередньо ХМВА, як визначає Позивач (визнавши ХМВА відповідачем), в частині другій статті 10 Законі було б доречно та логічна, щоб зазначалося як в частині третій статті 10 Закону визначення стосовно військових адміністрацій населених пунктів, а саме: «У разі утворення міської військової адміністрації на період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення чи скасування, у разі тимчасової окупації або оточення адміністративного центру області або у разі прийняття Верховною Радою України за поданням Президента України відповідного рішення: 1) повноваження такої міської ради здійснює відповідна міська військові адміністрації; 2) виконавчий комітет відповідної міської ради підпорядковується начальнику відповідної міської військової адміністрації;…». 
Але, норми частини другої статті 10 Закону, викладені по іншому уповноважено не військову адміністрацію населеного пункту (на прикладі районної/ обласної), а начальника. 
Рішень стосовно припинення/ призупинення діяльності, реорганізації тощо Херсонської міської ради, її виконавчого комітету та виконавчих органів міської ради не приймалося. Зазначені юридичні особи здійснюють свою діяльність, у визначений законодавством України порядком та з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про правовий режим воєнного стану», в частині прийняття відповідних розпорядчих актів (рішення міської ради та її виконавчого комітету) без засідання відповідних рад, а шляхом їх підписання уповноваженою законодавством України на те особою – начальником ХМВА, за результатами розгляду підготовлених виконавчими органами Херсонської міської ради (згідно за напрямками та відповідно до наділених повноважень). 
Виконавчі органи Херсонської міської ради (департаменти, управління та відділи, сектори) виконували та виконують свої власні та делеговані повноваження по сьогодні у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та підпорядковуються начальнику ХМВА.
Пункт 6 частини першої статті 80 Земельного кодексу України визначає, що суб`єкти права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
В даній справі йдеться про право постійного користування земельною ділянкою комунальної власності.
З огляду на викладене, до участі у справі залучено двох відповідачів - Херсонську міську військову адміністрацію Херсонського району Херсонської області та Херсонську міську раду Херсонської області.
Розглянувши матеріали справи, суд враховує наступне.
Як зазначено вище, відповідно до Рішення Господарського суду Херсонської області від 28.10.2008 у справі № 13/512-ПН-08 за Товариством з повною відповідальністю «Постачтехкомплект» визнано право власності на частину спортивно-оздоровчого комплексу, який розташований по проспекту Ушакова 12-а, в парку ім. Леніна, 3 у м. Херсоні, у складі споруд №№ І, ІІ ІІІ, ІV, V, огорожі № 1, 2 та вимощення № VІ. 
Зазначене нерухоме майно перебувало на земельній ділянці площею 0,5277 га у парку ім. В.І. Леніна в м. Херсон, яка перебувала в користуванні позивача відповідно до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ-ХС №001659 від 25.07.2000.
Згідно з ч. 2 ст. 120 ЗК України (в редакції на час виникнення у ТзПВ «Постачтехкомплект» права власності на нерухоме майно відповідно до рішення суду від 28.10.2008 у справі № 13/512-ПН-08) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦК України (в редакції на час виникнення у ТзПВ «Постачтехкомплект» права власності на нерухоме майно відповідно до рішення суду від 28.10.2008 у справі № 13/512-ПН-08) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. 
З огляду на викладене, з набуттям права власності на нерухоме майно Товариством з повною відповідальністю «Постачтехкомплект» відповідно до рішення суду у справі №13/512-ПН-08 до нього перейшло і право користування тією частиною земельної ділянки, на якій це нерухоме майно знаходиться та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Отже, позивач у справі № 916-575/26 - Спортивний клуб “Вікторія” міста Херсона не довів суду того, що спірне розпорядження порушило його права, оскільки він не є користувачем земельної ділянки площею 0,5277 га у парку ім. В.І. Леніна в м. Херсоні.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання порушенням.
Таким чином, підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення, невизнання або оспорювання прав чи законних інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або законних інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.
Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, становлять підставу позову, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення. При цьому відсутність факту порушення права особи є підставою для відмови в позові, оскільки саме порушене (оспорюване) право та інтерес підлягають захисту.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом, зокрема визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак, наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, може бути порушене, невизнане або оспорюване право.
Застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої із зазначених умов унеможливлює задоволення позову.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.02.2022 р. по справі № 918/964/20.
Так, у поданій позовній заяві позивач посилається на порушення його прав внаслідок прийняття розпорядження Начальника Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області від 01.12.2025 року № 987р № Про припинення права постійного користування земельною ділянкою”.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспорюванню суд може прийняти рішення про задоволення позову.
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право особи на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Підсумовуючи викладене, враховуючи встановлені судом обставини, суд вказує, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом не доведено з посиланням на вірогідні засоби доказування підстав, в чому ж саме полягає порушення її прав, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати в розмірі сплаченого судового збору покладаються на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.
На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232-240, 243, Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 27 травня 2026 р.

Суддя В.В. Литвинова