Справа № 526/3652/23
2/530/4/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И

14.05.2026 року  Зіньківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Ситник О.В. за участю секретаря Тараненко Т.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження, в залі суду місті Зіньків Полтавської області, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 про захист ділової репутації, зобов"язання вчинити певні дії,-
в с т а н о в и в :
13.10.2023 року до Зіньківського районного суду Полтавської області звернувся  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист ділової репутації, зобов"язання вчинити певні дії.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є Гадяцьким міським головою Миргородського району Полтавської області відповідно до постанови Гадяцької міської територіальної виборчої комісії Миргородського району Полтавської області № 77 від 13.11.2020 року. Згідно рішення першої сесії Гадяцької міської ради восьмого скликання від 20.11.2020 року №2 починаючи з 20.11.2020 року і по теперішній час виконує свої обов`язки відповідно до Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”. ОСОБА_2 на постійній основі поширюються неправдиві чутки та неправдива інформація відносно голови міської ради ОСОБА_1 та працівників міської ради. Інформація ,яку розширює відповідач не відповідає дійсності та не підтверджена належними та допустимими доказами. При цьому поширена інформація принижує ділову репутацію позивача ,оскільки останній не має жодного відношення до тих порушень ,про які наголошує ОСОБА_2 виконуючи свої посадові обов`язки виключно в межах закону . Поширення неправдивої інформації відбується здебільшого через соціальну мережу та шляхом неодноразових звернень із заявами до відділення поліції міста Гадяч ,зазначена неправдива інформація стала відомою для широкого кола осіб і негативно вплинула на ділову та політичну репутацію позивача. Відповідно до листа ВП №1 Миргородського РУП ГУНП в Полтавській області від 05.06.2023 року з 24.02.2022 року і по 05.06.2023 року за заявою ОСОБА_2 в інформаційній підсистемі “Єдиний облік інформаційно-телекомунікаційної системи “Інформаційний портал” Національної поліції ГУНП в Полтавській області зареєстровано 12 звернень ,за результатами перевірки яких прийняті рішення про списання матеріалів у зв`язку з відсутністю ознак складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Відповідно до листа ВП №1 Миргородського РУП ГУНП в Полтавській області від 29.08.2023 року з 01.06.2023 року і по 29.08.2023 року за заявою ОСОБА_2 в інформаційній підсистемі “Єдиний облік інформаційно-телекомунікаційної системи “Інформаційний портал” Національної поліції ГУНП в Полтавській області зареєстровано 11 звернень, за результатами перевірки яких прийняті рішення про списання матеріалів у зв`язку з відсутністю ознак складу адміністративного чи кримінального правопорушення. 18.07.2023 року ОСОБА_1 до ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області подано заяву про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за ст.173-1 КУпАП. Заява про вчинення правопорушення зареєстрована в журналі Єдиного обліку за № 2772. В заяві ОСОБА_1 просив притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст.173-1 КУпАП. Скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст.173-1 КУпАП стосовно ОСОБА_2 . Підставою для подання зазначеної заяви стало неодноразове поширення неправдивих чуток ,зокрема відносно голови міської ради ОСОБА_1 що можуть викликати паніку серед населення та порушити громадський порядок. Враховуючи кількість звернень ОСОБА_2 до відділу поліції та неправдиві чутки і наклеп ,розміщення в інтернет-ресурсах, який направлений на дискредитацію органів місцевої влади в умовах воєнного стану на території України ,зокрема на голову міської ради ОСОБА_1 ,реакція читачів, які відслідковують інформацію щодо ситуації в м. Гадяч викликає панічні настрої у населення та недовіру до влади, що є недопустимим. 11.08.2023 року старшим лейтенантом поліції ВП №1 Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області Володимиром Пономаренко складено довідку про те ,що по даному факту не вбачаються ознаки и адміністративного або кримінального правопорушення. Для захисту своєї честі ,гідності як громадянина України рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду згідно чинного законодавства України. Перевірку по даному факту припинити. В тексті довідки зазначено про те, що з ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду стосовно спілкування в соціальних мережах з метою недопущення приниження честі та гідності громадян. Незважаючи на профілактичні розмови про які зазначає старший лейтенант поліції ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 відповідачем 10.09.2023 року в соціальній мережі Facebook розміщений принизливий для позивача допис ,який дискредитує ОСОБА_1 та принижує його ділову репутацію. Позивач вважає розміщені дописи є ганебними за своїм змістом та за формою викладення дані ,що в кінцевому випадку призвели до дискредитації позивача як публічної особи в очах громадскості ,створення йому негативного іміджу, нанесення шкоди діловій репутації ,внаслідок намагань переконати жителів Гадяцької міської територіальної громади ,потенційних виборців ОСОБА_1 у його низьких моральних якостях, зловживання владою, безпринципності, несплати податків до бюджету та інше ,що свідчило б про відсутність у позивача ділових і професійних якостей ,необхідних для виконання обов`язків голови міської ради. Крім цього внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 була поширена неправдива, недостовірна інформація ,шляхом доведення її до необмеженого кола осіб ,в тому числі жителів Гадяцької міської територіальної громади ,за допомогою мережі інтернет, поширена інформація стосувалася особисто позивача, поширена інформація була недостовірною ,тобто такою ,що не відповідає дійсності ,оскільки містила відомості ,які не відповідають дійсності (неповні або перекручені),негативною, тобто такою, в якій стверджується про порушення норм принципів моралі ,неетичну поведінку в суспільному чи політичному житті, була поширена інформація ,що порушує особисті немайнові права позивача тобто завдає шкоди його особистим немайновим благам. Позивач є посадовою особою за час здійснення своїх повноважень як голова міської ради має нагороди. Крім того в період воєнного стану в державі ,разом з працівниками міської ради отримав подяку від військової частини НОМЕР_1 за активну діяльність із надання всебічної допомоги українським військовим, високе почуття патріотизму ,старанність, ініціативу ,активну громадську позицію у наближенні перемоги українського народу над російськими загарбниками. Через умисні дії відповідача відбулося поширення недостовірної інформації в соціальній мережі facebook, яка є доступною для сприйняття та використання досить широкого кола осіб ,поширена інформація стосується позивача, адже в публікаціях дописів та поширених відеороликах вживається його прізвище ОСОБА_1 ,належних та допустимих доказів на підтвердження правдивості зазначеної інформації ОСОБА_2 до своїх дописів надано не було, внаслідок поширення недостовірної інформації позивач зазнав порушень його особистих немайнових прав ,поширена інформація є такою ,що пророчить його ділову репутацію як керівника спотворила й принизлива оцінку ділових якостей позивача ,негативно впливає на мікросоціальні, міжособистісні стосунки та підриває довіру до голови міської ради з боку суспільства та Гадяцької територіальної міської громади ( фактично виборців позивача) в умовах воєнного стану в Україні та загалом. Викладена ОСОБА_2 інформація в мережі facebook є фактичними твердженнями ,її не може бути віднесено до оціночних суджень та такої що стосується допустимої критики, у зв`язку з цим дана інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача та не містить фактичних даних. Враховуючи вищевикладене позивач звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення яким визнати публічні повідомлення ,які опубліковані відповідачем ОСОБА_2 у соціальній мережі “facebook” щодо ОСОБА_1 такими, що містять негативну інформацію і такими ,що принижують його ділову репутацію. Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 протягом п`яти календарних днів з дня набрання рішенням у цій справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію, яка принижує ділову репутацію ОСОБА_1 ,шляхом оприлюднення спростування такої інформації з розміщенням повного тексту резолютивної частини рішення у судовій справі на своїй сторінці в соціальній мережі “facebook”. Заборонити ОСОБА_2 розміщувати недостовірну інформацію ,яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.
Ухвалою судді Зіньківського районного суду Полтавської області Должка С.Р. від 09.11.2023 року, відкрито провадження у справі.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Зіньківського районного суду Полтавської області від 10.10.2025 року дану справу передано на розгляд судді Ситник О.В.
Ухвалою судді Ситник О.В. вищевказану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 17.02.2026 року призначено по справі судовий розгляд.
В матеріалах справи мається відзив ОСОБА_2 датований 05.01.2024 року з якого вбачається, що позовні вимоги вона не визнає вважає позов завідомо безпідставний через відсутність спору, а надані позивачем докази та аргументи носять очевидно штучний характер позивач у позовній заяві не вказує які саме неправдиві чутки та неправдиву інформацію вона поширює відносно нього на постійній основі. Що стосується посилання неправдивої інформації та чуток яку ОСОБА_2 немов би поширила відносно працівників міської ради то це не відповідає дійсності ,так як ніхто з працівників міської ради до неї з претензіями чи за захистом своїх прав у судовому порядку не звертався. Позивач зазначає, що поширена інформація принижує його ділову репутацію ,оскільки він не має жодного відношення до тих порушень, про які вона наголошує, виконуючи посадові обов`язки виключно в межах закону. Посилання позивача що відповідно до листів ВП №1 від 05.06.2023 року та 29.08.2023 року протягом одного року і чотирьох місяців зареєстровано 23 звернення ОСОБА_2 за результатами перевірок по деяких з них прийняті рішення про списання матеріалів у зв`язку з відсутністю ознак адміністративного чи кримінального правопорушення, а інші приєднані до кримінального провадження або ще триває перевірка. Позивач не зазначає суті звернень ,стосовно чого та кого були звернення та яким чином вони стосуються саме позивача. Яким чином ці звернення стосуються ділової репутації позивача яку він захищає у даному позові. ОСОБА_2 не була притягнута ні до кримінальної ні до адміністративної відповідальності . Представником Гадяцької міської ради адвокатом Бобровою К.Л. подано письмову заяву до ВП №1 про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ст.173-1 КУпАП, яка зареєстрована 18.07.2023 року . В заяві зазначено, що ОСОБА_2 поширюються неправдиві чутки відносно голови міської ради ОСОБА_1 та працівників міської ради, що можуть викликати паніку серед населення та порушити громадський порядок. Таку інформацію ОСОБА_2 поширює на своїй особистій сторінці в соціальній мережі facebook. За результатами розгляду заяви адвоката Бобрової К.Л. 11.08.2023 року старшим лейтенантом поліції Пономаренко В. перевірку припинено та складено довідку про відсутність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного чи кримінального правопорушення під час перевірки перевірялися і 7 роздруківок з особистої сторінки в соціальній мережі facebook . Вважає, що позивач намагається вчинити на неї психологічний тиск та юридичне переслідування як на громадянку з твердою позицією ( громадського діяча ,активіста) щодо виявлення порушень закону в тому числі із боку міського голови чи інших осіб ,а також щодо притягнення винних до передбаченої законом відповідальності. Крім цього позивач до позовної заяви в якості доказів залучає лист від 29.08.2023 року ,05.06.2023 року наданий ВП №1 , заяву про вчинення адміністративного правопорушення за ст.173-1КУпАп ,заявник Гадяцька міська рада, заява про виправлення описки до заяви про адміністративне правопорушення заявник ОСОБА_1 , довідку про результати розгляду звернення голови Гадяцької міської ради Нестеренка В.О. та адвоката ОСОБА_4 .. ОСОБА_2 вважає вказані докази неналежними та недопустимими. Позивачем є фізична особа ОСОБА_1 , а документи надавалися для Гадяцької міської ради, невідомо яким чином останній їх отримав і використовує як докази у своїх власних інтересах як фізична особа. У вказаних документах відсутні будь-які відомості які принижують ділову репутацію ОСОБА_1 ,ці документи не є публічними та ОСОБА_2 їх не публікувала. Що стосується допису від 10.09.2023 року у соціальній мережі facebook , який позивач вважає принизливим та таким, що його дискредитує та принижує його ділову репутацію. У дописі відсутнє жодне принизливе слово чи вираз стосовно позивача. Так як позивач був причетний до невдалої спроби в незаконний спосіб дістати з озера ( яке знаходиться на території регіонального ландшафтного парку Гадяцький та є об`єктом природо-заповітного фонду, без необхідних дозволів на такі роботи) танк часів другої світової війни, вона від щирого серця привітала його, а також його співучасника цієї незаконної діяльності ,з днем танкіста. Привітання висловлене в культурній ,літературній формі . Військова професія танкіста є почесною і користується великою повагою. То в чому ж виявилося приниження, дискредитація та приниження ділової репутації позивача- невідомо. Як і невідомо яким чином можливо принизити в людині те ,що у неї відсутнє. Що підтверджується опитуванням щодо відношення жителів громади до міського голови Гадяцької ТГ ОСОБА_1 вважає, що зазначена у наданих позивачем роздруківках інформація є фактичною та достовірною. Вважає, що її інформація і наданих ОСОБА_1 вказаних дописах ,яка на думку позивача є негативною – є правдивою і жодним чином не принижує його ділову репутацію. Ділову репутацію ОСОБА_1 принизив своєю протиправною поведінкою ,своєю злочинною бездіяльністю ,лобіюванням протиправної діяльності ,його низькою культурою виховання ,його неадекватною поведінкою як чоловіка який не припинив протиправне посягання на ОСОБА_2 та застосування фізичної сили та словесних образ ( як до дівчини) з боку іншої особи чоловічої статі в його ж присутності – про що іде мова у тих дописах про які позивачем заявлено. За зазначених обставин вважає позов ОСОБА_1 про визнання публічних повідомлень, які опубліковані ОСОБА_2 у соціальній мережі щодо позивача такими ,шо містять негативну інформацію і такими що принижують його ділову репутацію є завідомо безпідставним, предмет спору має очевидно штучний характер. Позов подано з метою припинити будь яким шляхом громадську діяльність ОСОБА_2 , просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову повністю ( а.с.57-60).
26.03.2024 року ОСОБА_1 подано письмові пояснення в яких він зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі . 
Додатково пояснює, що твердження відповідача про те що позов завідомо безпідставний через відсутність предмета спору ,а надані докази та аргументи носять очевидно штучний характер не відповідає дійсності , зазначив, що починаючи з 20.11.2020 року і по теперішній час він виконує обов`язки як Гадяцький міський голова відповідно до Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” ,дотримуючись закону. Предметом позову є захист ділової репутації від неправдивої та негативної інформації, яка розповсюджується ОСОБА_2 .. 
До позовову додано 8 роздруківок з особистої сторінки ОСОБА_2 в соціальній мережі з конкретною інформацією яка негативно відображається на його діловій репутації. Вказані дописи були неодноразово поширені іншими учасниками та переглянуті невизначеною кількістю осіб, що підтверджується скріншотами сторінки під дописом. Саме після ознайомлення з такими дописами відповідача у користувачів формується думка про позивача як про посадову особу та його професійні якості, що негативно відображається на репутації. ОСОБА_1 як міський голова вважає, що долучені до позову інформаційні дописи ОСОБА_2 відносно нього є ганебними та неправдивими. Поширюючи свою інформацію ,яка немає жодних підтверджень та є недостовірною відповідач свідомо вчиняє свій намір по формуванню суспільної думки про некомпетентність та непрофесійність його як посадової особи. Формує негативний морально-етичний портрет в очах громадськості. Що стосується листа ВП №1 від 05.06.2023 року з 24.02.2022 року по 05.06.2023 року зареєстрована 12 звернень ОСОБА_2 з них 4 стосуються особисто ОСОБА_1 . Щодо листа ВП № 1 від 29.08.2023 року зареєстровано 11 звернень ОСОБА_2 з них 5 звернень стосуються особисто ОСОБА_1 . 
Таким чином подаючи одна за одною заяву з неперевіреною інформацією, яка стосується його особисто як публічної особи та висвітлюючи свої думки ОСОБА_2 принижує ділову репутацію ОСОБА_1 . З приводу твердження ОСОБА_2 про те, що позивач намагається вчинити відносно неї психологічний тиск та юридичне переслідування як на громадянку з твердою позицією ( громадського діяча ,активіста) щодо виявлення порушень закону в тому числі із боку голови та інших осіб ,а також щодо притягнення винних до передбаченої законом відповідальності. Як вбачається із довідки старшого лейтенанта ОСОБА_5 від 11.08.2023 року на яку посилається відповідач у відзиві довідку складено про те, що по даному факту не вбачаються ознаки адміністративного або кримінального правопорушення. Для захисту своєї честі ,гідності як громадянина України рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду згідно чинного законодавства України. Перевірку по даному факту припинити. В тексті довідки зазначено, що з громадянкою ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду стосовно спілкування в соціальних мережах з метою недопущення приниження честі та гідності громадян. Незважаючи на профілактичні розмови відповідачем 10.09.2023 року в соціальній мережі facebook розміщений принизливий допис ,який дискредитує та принижує ділову репутацію ,що підтверджується відповідним фото. З приводу того що долучені докази надавалися для Гадяцької міської ради ,а позивачем є фізична особа у зв`язку з чим докази є неналежними та недопустимими. Позивач не погоджується з такою позицією відповідача так як являється міським головою, виконує обов`язки відповідно до Конституції та Законів ,чия ділова репутація з вини ОСОБА_2 та її дописів значно погіршилася. З приводу фальсифікації документів адвокатом Бобровою К.Л. в частині долучення ордеру КС № 824994 до адвокатського запиту то ОСОБА_2 у відзиві посилається на лист Гадяцької міської ради від 01.01.2024 року в якому зазначено про те що договір про надання правової допомоги на підставі якого був виписаний ордер КС 824994 між Гадяцькою міською радою та адвокатом Бобровою К.Л. не укладався, що свідчить про незаконне отримання доказів. Тобто клієнт Гадяцька міська рада не підписує ордер адвоката і не може знати наперед ,який ордер буде видано і в яку інстанцію. Відповідь на запит на публічну інформацію ОСОБА_2 готувалася юристом міської ради ,не поспілкувавшись безпосередньо з адвокатом ОСОБА_4 щодо видачі ордеру, а тому була зазначена інформація якою володіла Гадяцька міська рада. Інформаційні дописи відповідача відповідають зазначеним критеріям Пленуму ВСУ п.15 постанови від 27.02.20009 року №1 “Про судову практику у спорах про захист гідності та честі фізичної особи ,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи” і не можуть вважатися оціночними судженнями. Просив позов задовольнити в повному обсязі ( а.с.122-125).
В судове засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Боброва К.Л. не з`явилися від представника надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі ,вважають за можливе розглянути справу без участі відповідача так як з 2023 року ОСОБА_2 в жодне судове засідання не з`явилася для надання пояснень.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася , належним чином повідомлена через оголошення на веб сайті судової влади України та на адресу за місцем її реєстрації, але до суду повернулося поштове повідомлення без вручення із зазначенням адресат відсутній , що відповідно до правового поля вважається як повідомлена належним чином . Крім цього в матеріалах справи мається її відзив на позов ( а.с. 57-60).
Відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://zn.pl.court.gov.ua/sud1607.
Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
На момент розгляду справи суду не було надано відповідачем жодних відомостей щодо зміни її місця проживання/перебування.
У відповідності до приписів ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Як встановлено ч. 3 ст. 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
Згідно довідки Гадяцької міської ради від 23.10.2023 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.41). 
Таким чином, на підставі вищевикладених приписів ст.ст.128,130-131 ЦПК України суд вважає, що відповідач повідомлена належним чином.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та відповідача і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власник вебсайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до вебсайту, і (або) отримувач послуг хостингу.
Відповідно до частини одинадцятої статті 52-1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власники веб-сайті та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб-сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) таку достовірну інформацію про себе: а) повне ім`я або найменування власника вебсайту та постачальника послуг хостингу; б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника вебсайту та постачальника послуг хостингу; в) контактну інформацію власника вебсайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими з ними можливо оперативно зв`язатися. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на вебсайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника вебсайту, передбачену пунктом «в» цієї частини.
Вирішуючи позовні вимоги позивача про захист честі, гідності та ділової репутації, суд зазначає, що відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі ч. ч. 2, 3ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин, на що також було звернуто увагу Верховним Судом України в п.4постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року.
Також в п. 15 постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Також в п.12 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року ‘Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи’ зазначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Судом встановлено що позивачем у справі є ОСОБА_1 ,який відповідно до рішення першої сесії восьмого скликання №2 від 20.11.2020 року є Гадяцьким міським головою ( а.с.12). З скріншотів у відкритій, загальнодоступній групі «Facebook» зі сторінки ОСОБА_6 розміщено наступні дописи ,які стосуються позивача 
“ Ось так за 5 днів зацвіло озеро! Всі на пляж ! ОСОБА_7 все підготували для нас ! Все для громади! ОСОБА_8 відпочинку по- ОСОБА_9 ! Мер ,відкривай сезон! Всі хочуть, щоб ти зробив це перший ! Як на мосту ,який ти не будував”.
“ Екскаватор з озера переїхав на 3 пляж! ОСОБА_10 звісно там ) Після побиття ОСОБА_11 на озері ,довелось їхати на протилежний берег! Як виявилось не даремно! Бо почула про себе багато! ОСОБА_10 засунув свій язик в жопу, коли почув образи і погрози в мій бік! ОСОБА_12 ! Показав свій чоловічий стержень! І, до речі ОСОБА_10 , чому ти не попередив про заборону відвідувань ,тих пляжів, які пішли по течії??? Бо роботи ведуться незаконно ! Прислухайтесь ,якщо хочете почути його відповіді і випади його Бидла ! На дастері втік ОСОБА_10 ( не пом`яв штаники і рубашечку??? ) після виклику поліції! На Опелі втік ОСОБА_13 і оте голосливе бидло!”
“Куплю танк! Не за всі гроші ! Писать в ПП ,щоб не палиться ) P.S. ОСОБА_10 ,танк з озера не цікавить ! ОСОБА_14 не пропонувать !”.
“17.06.2023 року найнята спеціалізована техніка працює на 3 пляжі .Замітають сліди того, що нарив екскаватор. МКП Комун-сервіс найняли прямим договором техніку “Da Trans” для проведення даних робіт ! Ні у замовника ,ні у виконавця немає дозвільних документів на проведення робіт в регіональному ландшафтному парку “Гадяцький” . Мені цікаво ,чому збиткове, комунальне підприємство ,яке не може забезпечити себе заробітною платою ,оплатою електроенергії і т.д. наймає техніку на роботи, які заборонені ,як капітальні видатки ст.590 АМУ? Навіщо ми тоді годуємо їх дотаційними коштами з бюджету ? Не дивно ,що ОСОБА_15 в відпустці ! Весь мул з дна планують і вкидають назад в річку ,засипаючи комиші ! Подивимось через скільки вони повилазять назад! Глянемо що буде через місяць ! Ой , ОСОБА_10 ,ти ж казав я проплачена Мотричами! А виходить Мотричі проплачені тобою)”.
“Жителям Гадяцької ОТГ для роздумів ! ОСОБА_16 приклад ,як з конструктивної розмови, бабушку, сімєя якої ,живе на коштах з ОСОБА_17 ,бо її чоловік ,якого вона всунула керівником відділу в міську раду, був присутній кожен день на тому озері і представлявся помічником спонсора! Сім`я ОСОБА_13 окупувала міську раду . Вона депутат вже 3 каденцію . Чоловік керівник відділу ,син працює в відділі соціального захисту ! До речі ,саме вона запросила мене на той шабаш! Тому, завтра на сесії чекаємо пояснення міського голови стосовно озера і стосовно екскаватора ,який найняли у ОСОБА_18 з Погарщини і хто проплатив йому гроші! Спонсор чи міська рада нашими бюджетними грошима!?”.
“ Третій пляж! Пояснення! На разі в Гадяцькій ОТГ є тільки один офіційний пляж ,який визначений органами виконавчої влади та має паспорт з вивченою акваторією дна ,рельєфом дна, перешкодами в воді та з рятувальним постом ! Це лодочна ! На 3 пляж цих документів немає ! Тобто , ОСОБА_10 мало того ,що використав кошти незрозуміло на що, згідно документів, та ще й наражає людей на небезпеку ,змінивши та заглибивши дно, без дозволів та без проведення обстеження дна водолазами! Плюс до того ,інспектор з ДСНС повідомив ,що за купання в заборонених місцях не визначених офіційними ,людей можуть оштрафувати ,та ,якщо трапиться якась подія ( утоплення) то відповідальності нести немає кому! ОСОБА_19 , точно все для людей ? Ви точно справляєтесь з прямим обов`язком ,який звучить забезпечення нормальної життєдіяльності жителів громади?”.
“Дякувати ОСОБА_10 за зроблені дороги ,тротуари, пляжі ,освітлення , роботу комунальних, за лікарню, якою він так вихваляється , за парк і все інше ,що він своїми потугами намагається зробити силами бюджету ,те саме ,що дякувати банкомату ,за те, що він вам видав ваші гроші!”
“Сердечно вітаю з професійним святом ОСОБА_20 та ОСОБА_1 з днем танкіста! Ви молодці ,бороните державу ,йдете впевнено до Перемоги . Ви згуртований екіпаж Машини Боєвой ! Ко…..ні “ ( а.с.13-20).
З листа ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 05.06.2023 року вбачається, що за період з 24.02.2022 року по 05.06.2023 року по зверненню ОСОБА_2 стосовно Гадяцької міської ради та її посадових осіб надійшло 12 звернень ,надати копії звернень з наданими відповідями можливо лише за наявності письмового дозволу від заявника згідно ЗУ “Про захист персональних даних” (а.с.23-24). З листа ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 29.08.2023 року вбачається, що з 01.06.2023 року по 29.08.2023 року зверненню ОСОБА_2 стосовно Гадяцької міської ради та її посадових осіб надійшло 11 звернень ,між ОСОБА_2 та ВП №1 будь-які угоди ,договори, доручення чи контракти не укладалися ( а.с.27-28). З копії заяви представника Гадяцької міської ради адвоката Бобрової К.Л. вбачається, що вона зверталася до ВП №1 з заявою про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.173-1 КУпАП ( а.с.30-33). Згідно довідки ВП №1 від 11.08.2023 року про результати розгляду звернення вбачається, що по даному факту не вбачається ознаки адміністративного чи кримінального правопорушень. Для захисту своєї честі та гідності ,як громадянина України рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду ( а.с.35-37). З копії листа від 25.12.2023 року ВП №1 наданого на заяву ОСОБА_2 вбачається, що підставою про надання інформації на адвокатські запити ОСОБА_4 від 25.05.2023 року, 02.06.2023 року ,20.08.2023 року та 25.08.2023 року інформація надавалася згідно ст.24 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”. Підставою для розгляду звернення адвоката Бобрової К.Л. була її письмова заява яка 18.07.2023 року надійшла поштою на адресу ВП №1 та була зареєстрована в інформаційній підсистемі “Єдиний облік інформаційно- телекомунікаційної системи “Інформаційний портал” Національної поліції України . Виконання про надання інформації на запити ОСОБА_4 було доручено начальнику чергової частини ВП №1 Вовку В.П. ( а.с.62). Відповідно до витягу з ЄДР 17.06.2023 року внесено кримінальне провадження № 12023175560000114 про те, що до чергової частини ВП №1 звернулася ОСОБА_2 яка повідомила, що невідома особа з використанням техніки на водоймах річки Псел та неподалік від неї в м. Гадяч проводять технічні заходи з поверхневим ( грунтовим) шаром земель водного фонду без відповідної дозвільної документації ( а.с.70). Відповідно до витягу з ЄДР 12.06.2023 року внесено кримінальне провадження № 12023175560000108 про те, що до чергової частини ВП№1 звернулася ОСОБА_2 яка повідомила, ІНФОРМАЦІЯ_1 на річці Грунь в м. ОСОБА_21 спричинив їй тілесні ушкодження ( а.с.70).
Статтею 3 Конституції України, статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності.
У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно із частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 є автором зазначеної вище інформації у соціальній мережі «Facebook».
Предметом доказування у цій справі є наявність/відсутність оціночних суджень, думок, переконань, критичної оцінки певних фактів і недоліків та/або фактичних тверджень у поширеній інформації.
Позивач зазначав, що розповсюджена відповідачем інформація містить саме фактичні твердження та має негативний характер.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до рішення першої сесії восьмого скликання №2 від 20.11.2020 року є Гадяцьким міським головою ( а.с.12).
Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких - право на повагу до гідності та честі (ст. 297 ЦК України), а також право на недоторканість ділової репутації (ст. 299 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Відповідачем у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч. 4 ст. 277 ЦК України).
Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (ч. 6 ст. 277 ЦК України).
Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. 7 ст. 277 ЦК України).
Тлумачення норм ст. 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.
Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
За змістом ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку.
Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 10 ЦК України, застосовується судами України як частина національного законодавства.
При цьому, розуміння змісту норм Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка, в силу ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовується українськими судами як джерело права.
Відповідно до ст. 10 Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
У справі Lingens v. Austria (заява № 9815/82, рішення від 8 липня 1986 року, п.п. 41, 46) ЄСПЛ сформулював загальні принципи свободи слова, зазначивши, що свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 вказаної статті, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
На думку ЄСПЛ, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. ?...? Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу (доведення правдивості заяв) неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції.
Європейський суд з прав людини вказує, що «41. У своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється ст. 10 Конвенції. Однак, навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (UKRAINIAN MEDIA GROUP v. UKRAINE, № 72713/01, § 41, 42, ЄСПЛ, 29 березня 2005 року).
На обґрунтування своїх позовних вимог позивачем долучено скріншоти сторінок з соціальної мережі «Facebook», на яких містяться дописи зі сторінки ОСОБА_6 з фотокопіями до них згідно яких вбачається фото ОСОБА_1 ,дописи стосуються озера ,пляжів в м. Гадяч, а тож привітання з професійним святом ОСОБА_20 та ОСОБА_1 з днем танкіста! .Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов стосовно факту поширення у соціальній мережі «Facebook» інформації щодо позивача ОСОБА_1 поширені нею у дописі мотивує тим ,що відсутнє жодне принизливе слово чи вираз стосовно позивача. Так як позивач був причетний до невдалої спроби в незаконний спосіб дістати з озера ( яке знаходиться на території регіонального ландшафтного парку “Гадяцький” та є об`єктом природо-заповітного фонду, без необхідних дозволів на такі роботи) танк часів другої світової війни, і вона від щирого серця привітала його, а також його співучасника цієї незаконної діяльності ,з днем танкіста. Поширюючи зазначену інформацію, відповідач, як автор вказаних постів , висловлює власні твердження щодо діяльності позивача як голови Гадяцької міської ради, які за своїм змістом сприймаються як повідомлення про конкретні факти.
Оцінюючи надані позивачем скріншоти сторінок із соціальної мережі «Facebook», суд встановив, що автором спірних дописів є ОСОБА_2 , а також те, що саме нею було поширено відповідну інформацію, цей факт також підтверджується самою відповідачкою щодо дописів саме нею з її сторінки. 
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (абзац третій частини шостої статті 277 ЦК України).
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18.
Інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 Закону України «Про інформацію»).
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання її з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі «Інтернет» чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є демонстрація у громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Викладене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20 (пункт 6.18).
Одним з основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Врахуванню підлягає зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, щодо якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Таким чином, необхідно відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак у цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів із використанням мовностилістичних засобів.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Lingens v. Austria" зазначено, що суду необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не можна. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: "Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" або тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе".
Так, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.
Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.
Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.
Згідно зі статтею 10 Конвенції і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 22 лютого 2023 року у справі № 757/39521/20.
Отже, за змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
Суди під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.
Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Засоби масової інформації відіграють істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вони не можуть переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, однак їх обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із їх обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на них покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Тома проти Люксембургу» від 29 березня 2001 року суд зазначив, що для обмеження поширення інформації, що вже була оприлюднена та широко обговорюється, повинні існувати переконливі підстави; покарання журналіста за те, що він допомагав поширювати твердження, зроблені іншою особою, серйозно перешкоджатиме участі преси у обговоренні проблем, які становлять громадський інтерес, і його не потрібно передбачати, хіба що за наявності особливо переконливих підстав для цього.
Для того щоб відрізнити фактичне твердження від оціночного судження, необхідно враховувати обставини справи і загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ Brasilier v. France, № 71343/01, § 37, 11 квітня 2006 року; «Balaskas v. Greece», № 73087/17,§ 58, 05 листопада 2020 року), маючи на увазі, що твердження щодо питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не констатацію фактів (рішення ЄСПЛ «Paturel v. France», № 54968/00, § 37, 22 грудня 2005 року).
ЄСПЛ, розглядаючи подібні справи, перевіряє дотримання балансу між правом, передбаченим статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя), та правом, передбаченим статтею 10 (свобода вираження поглядів) Конвенції.
У таких справах необхідно враховувати дві ключові обставини: 1) ступінь суспільного інтересу до поширеної інформації і 2) ступінь публічності особи, щодо якої поширена інформація.
Значний суспільний інтерес має місце тоді, коли інформація безпосередньо впливає на суспільство значною мірою і суспільство проявляє законний інтерес до цієї інформації (рішення ЄСПЛ Sunday Times v. the United Kingdom, № 6538/74, § 66,26 квітня 1979 року), особливо, якщо це стосується добробуту населення (рішення ЄСПЛ «Barthold v. Germany», № 8734/79, § 58, 25 березня 1985 року).
Суд звертає увагу на те що, оскільки позивач ОСОБА_1 обіймає посаду голови Гадяцького міського голови, має статус публічної особи, його діяльність на цій посаді впливає на суспільство значною мірою, відповідно, і суспільство може проявляти законний інтерес до інформації про позивача та його діяльність. Публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на їхню приватність. З цього слідує що межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо публічних осіб є значно ширшими, ніж щодо звичайних громадян.
Політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. Водночас зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Указані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їхніх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
Враховуючи зазначене суд приходить до висновку про те, що поширена щодо ОСОБА_1 інформація є фактичними твердженнями , а позивач є публічною особою, отже інформація про його діяльність становить суспільний інтерес, оспорювана інформація стосується не приватного життя позивача, а стосується його професійної діяльності, що відповідає критерію «суспільного інтересу». Позивач просить спростувати інформацію, яка за своїм змістом має характер громадської критики діяльності публічних осіб.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.
Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів.
За загальновизнаними визначеннями, честь - це суспільна оцінка моральних і духовних якостей людини; гідність - це самооцінка особою своїх моральних і соціальних якостей; честь є мірою гідності особи, отже, ці категорії взаємопов`язані; репутація - це суспільно-позитивна оцінка соціальних якостей людини; ділова репутація - це суспільно-позитивна оцінка трудових, професійних якостей особи, виконання взятих на себе зобов`язань, почуття відповідальності за виконану роботу; ділова репутація - це більш вузьке поняття ніж честь або репутація, оскільки охоплює оцінку особи лише у сфері суспільно-виробничих відносин.
Під приниженням честі та гідності фізичної особи розуміється поширення недостовірної інформації про таку особу, членів її сім`ї або близьких родичів, внаслідок чого вона зазнала фізичних чи душевних страждань.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Як було встановлено під час розгляду справи відповідач не перевірила достовірність інформації перед її поширенням, а тому, в даному випадку, є наявними правові підстави щодо визнання оспорюваної інформації недостовірною. Зокрема, недостовірність інформації, поширеної ОСОБА_2 , підтверджується викладеними вище доказами. Даних та доказів, які б спростували факт поширення вищевказаної недостовірної інформації, відповідачем не надано. Вказана спірна інформація доведена до відома необмеженого кола осіб - користувачів мережі Інтернет, що є доведеним, і така спірна інформація, з огляду на її зміст, ганьбить честь, гідність і ділову репутацію позивача, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності , що підтверджується інформацією з поліції. 
Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги ,що фактично, відповідач у своїх дописах звинувачує позивача у вчиненні правопорушень без належних для того підстав та доказів. У даному випадку, твердження відповідача не носять характеру оціночного судження, а містять фактичні твердження, які підтверджені фото на яких вбачається ОСОБА_1 . Доводи відповідача про те, що розміщена нею інформація відносно позивача є оціночними судженнями не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи. При цьому, поширена інформація не є справедливою критикою позивача, як голови міської ради, яку він мав би сприймати за належне, а є недостовірною інформацією, яка впливає на ділову репутацію позивача та очолюваної ним міської ради ,а тому позовні вимоги в частині визнання публічних повідомлень такими що містять негативну інформацію і такими що принижують ОСОБА_1 ділову репутацію підлягають до задоволення.
Що стосується спростування поширеної інформацію ,то суд зазначає:
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На противагу твердженням позивача, відповідачем не надано жодних доказів достовірності інформації, яка була розповсюджена нею в мережі Інтернет щодо позивача.
В свою чергу, позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачем.
Поширена відповідачами інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, є негативною, такою, що містить пряме звинувачення у неправомірній поведінці позивача, та становить втручання в особисті немайнові права фізичної особи на повагу до гідності та честі, ділової репутації, які підлягають судовому захисту.
Суд також приймає до уваги той факт, що внаслідок поширення спірної інформації відповідачем було порушено особисті немайнові права позивача, оскільки в ній містяться відомості про події, які не відповідають дійсності.
Оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем, шляхом розміщення в мережі Інтернет серед невизначеного кола осіб, у вільному доступі поширено інформацію, яка стосується безпосередньо позивача, а вказана інформація містить фактичні твердження, не є оціночними судженнями і не відповідає дійсності (є недостовірною), а відтак порушує особисті немайнові права позивача.
Частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.
Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності (частина друга статті 302 ЦК України).
Враховуючи те, що позовні вимоги про визнання публічних повідомлень ,які опубліковані відповідачем ОСОБА_2 у соціальній мережі “facebook” щодо ОСОБА_1 визнано такими, що містять негативну інформацію і такими ,що принижують його ділову репутацію, тому й вимога про спростування такої інформації підлягає до задоволення, оскільки спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Суд зазначає, що не може накласти загальну заборону "говорити будь що" про особу в майбутньому , оскільки це суперечить Конституції , що стосується вимоги в частині заборонити ОСОБА_2 розміщувати недостовірну інформацію ,яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , то суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки заборона розміщувати (поширювати) недостовірну інформацію може бути заходом забезпечення позову у справах про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки позивачем такої заяви подано суду не було ,тому в цій частині слід відмовити. 
Згідно ч.1.ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись  Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N1, ст.3, 32, 34 Конституції України, ст.201, 277, 297, 299 ЦК України, ст.30 Закону України «Про інформацію», ст.11, 12, 13, 81,133,136,141, 210, 217-246, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд,-
в и р і ш и в:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист ділової репутації, зобов"язання вчинити певні дії – задоволити частково.
Визнати публічні повідомлення ,які опубліковані відповідачем ОСОБА_2 у соціальній мережі “facebook” щодо ОСОБА_1 такими, що містять негативну інформацію і такими ,що принижують його ділову репутацію.
Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 протягом п`яти календарних днів з дня набрання рішенням у цій справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію, яка принижує ділову репутацію ОСОБА_1 ,шляхом оприлюднення спростування такої інформації з розміщенням повного тексту резолютивної частини рішення у судовій справі на своїй сторінці в соціальній мережі “facebook”.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП суду невідомо , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 – 715 ( сімсот п"ятнадцять ) грн 74 коп. сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя - О.В. Ситник