П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/33849/24	
перша інстанція: суддя Хом`якова В.В.,
повний текст судового рішення
складено 18.03.2026, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючої-судді – Казанчук Г.П.
суддів – Градовського Ю.М., Єщенка О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

ВИКЛАД ОБСТАВИН :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за періоди безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території Херсонської області в періоди з 23 березня 2023 року по 01 квітня 2024 року;
- зобов`язати Військову частину № НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за періоди безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території Херсонської області в період з 23 березня 2023 року по 01 квітня 2024 року в збільшеному розмірі до 100000 (ста тисяч) гривень на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що військовослужбовець ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 з 23.03.2023 по 01.04.2024 та брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів та виконував бойові (спеціальні) завдання, а саме під час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом), у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України першого ешелону оборони по батальйону включно в операційній зоні оперативного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " оперативно-стратегічного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " Сил оборони держави. Позивач вважає, що він набув право на отримання додаткової винагороди за період з 23.03.2023 по 01.04.2024 в збільшеному розмірі до 100 000 гривень на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Позивач просить відновити його право на гарантовану державою додаткову винагороду. Позивач заявив клопотання про витребування у відповідача доказів (копію наказу про прийняття на службу ОСОБА_1 та копію наказу про його виключення із списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення звільнення (або переведення), відомості про нараховане та виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення за період березень 2023 - травень 2024 рр. з вказівкою складових такого забезпечення, копії бойових наказів (бойові розпорядження) або витяги з них щодо ОСОБА_1 за період з 23.03.2023р. по 01.04.2024, копії рапортів (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, КрМО, КаМО, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь ОСОБА_1 у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням кількості днів участі військовослужбовця у таких діях та заходах або витяги з них щодо ОСОБА_1 за період з 23.03.2023 по 01.04.2024), мотивоване ненаданням доказів на адвокатський запит.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року відмовлено у задоволенні позову.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі факт виконання позивачем службових обов`язків на території Херсонської міської територіальної громади під час дії воєнного стану не створює для відповідача обов`язку нарахування збільшеної додаткової винагороди, оскільки підставою для її виплати є документальне підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно норм законодавства, військовослужбовцям Держприкордонслужби України на період дії воєнного стану щомісячно виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 грн у розрахунку на місяць, пропорційно часу участі у таких діях і заходах.
Апелянт зазначає про неврахування судом першої інстанції того факту, що Військовослужбовець виконував бойові завдання у вказаний в позовній заяві період саме на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора”, що, з урахуванням витребуваних судом доказів, свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2026 року відкрито апеляційне провадження і призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -

УСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 у період з 01.04.2023 по 01.04.2024 проходив військову службу на посаді начальника відділу організації оперативно-розшукової діяльності головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.
Позивач стверджує, що брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів та виконував бойові (спеціальні) завдання, а саме під час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом), у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України першого ешелону оборони по батальйону включно в операційній зоні оперативного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " оперативно-стратегічного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " Сил оборони держави.
Звернення позивача до суду з даним позовом обумовлено невиплатою додаткової винагороди, передбаченої п. 1, п. 1-1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 23.03.2023 по 01.04.2024 в збільшеному розмірі до 100 000 гривень на місяць.
Представник позивача 25.10.2024 звернувся до відповідача з адвокатським запитом від №25/10/2024/1, в якому просив надати інформацію та документальне підтвердження періодів (проміжків часу) безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 23 березня 2023 року по 01 квітня 2024 року, шляхом надання посвідчених копій наступних документів та вказівкою кількості днів такої участі (проміжків часу) щодо ОСОБА_1 :
- бойового наказу (бойового розпорядження) або витягу з них щодо ОСОБА_1 за період з 23.03.2023р. по 01.04.2024;
- журналу бойових дій (вахтового журналу) або журналу ведення оперативної обстановки або бойового донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкту, на який було здійснено збройний напад, або артилерійський ракетний обстріл) або витягу з них щодо ОСОБА_1 за період з 23.03.2023 по 01.04.2024.;
- рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, КрМО, КаМО, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а військовослужбовців у таких діях та заходах також кількості днів участі військовослужбовця у таких діях та заходах або витягу з них щодо ОСОБА_1 за період з 23.03.2023 по 01.04.2024.
Листом від 26.10.2024 за вих №10/8796-24-вих відповідач повідомив, що ОСОБА_1 у спірний період входив до складу Головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону, який дислокувався на правому березі річки Дніпро (на території територіальних громад, які не визначені наказами Головнокомандувача ЗСУ, як райони ведення воєнних (бойових) дій). За цей період позивач за виконання бойових (спеціальних) завдань поза районами ведення воєнних (бойових) дій отримував додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою КМУ № 168, у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць, пропорційно часу виконання завдань. Натомість, у період з 01.01.2023 по 19.07.2024 позивач бойових (спеціальних) завдань безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій не виконував, і відповідно права на збільшену до 100 000 гривень додаткову грошову винагороду не набув.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди за періоди безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території Херсонської області в періоди проходження служби у НОМЕР_1 прикордонному загоні, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, який затверджено Законом № 2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває по теперішній час.
Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова КМУ № 168 в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), згідно п. 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Спір у цій справі виник у зв`язку з невиплатою військовослужбовцю, який проходить службу в Держприкордонслужбі, збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
За наведеного правового регулювання та обставин даної справи, головні питання, відповіді на які належить надати суду для правильного вирішення спору у цій справі є:
- чи віднесена територія, де знаходився підрозділ, в якому проходив службу позивач, до переліку територій, на яких у спірному періоді ведуться (велися) бойові (активні чи можливі) дії або тимчасово окупованих;
- чи включений підрозділ, в якому проходив службу позивач, до складу органів і підрозділів Держприкордонслужби, які беруть (брали) участь у бойових діях або заходах у відповідних районах ведення бойових дій, що визначаються щомісячно наказом Адміністрації Держприкордонслужби відповідно до рішень (наказів, директив, розпоряджень) Головнокомандувача Збройних Сил України;
- чи залучався позивач у числі інших військовослужбовців до виконання бойових завдань у складі органів військового управління (штабів угруповань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави;
- які саме завдання, на підставі яких бойових наказів (розпоряджень) та за якою посадою виконував позивач у спірному періоді;
- чи свідчать виконувані позивачем завдання про «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії»;
- чи складалися підрозділом документи, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або заходах;
- якщо позивач протягом періоду, щодо якого виник спір, проходив військову службу, але не виконував бойових завдань чи інших завдань, які в розумінні Постанови № 168 дають підстави для виплати додаткової винагороди у (збільшеному) розмірі до 100000 грн., то які завдання він у такому разі виконував протягом цього часу.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та додатково надані докази, на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Щодо наведених позивачем обставини щодо його участі у бойових діях та виконання завдань у зоні бойових дій у період, який з огляду на зміст позовних вимог підлягає дослідженню у даній справі, то колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» (застосовується з 24.02.2022 року) постанову КМУ № 168 доповнено пунктом 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Колегія суддів звертає увагу, що безпосередня участь в бойових діях і перебування військовослужбовця в районах ведення бойових дій не є тотожними поняттями
Копіями витягів з Журналів бойових дій головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону засвідчується та підтверджується факт перебування підполковника ОСОБА_2 на рубежі оборони в н.п. Лупареве та н.п. Херсон Херсонської області та виконання у періодах 03.04.2023 - 11.04.2023, 15.04.2023 - 05.05.2023, 07.05.2023 - 24.05.2023, 25.05.2023- 03.07.2023, 05.07.2023 - 06.08.2023, 25.08.2023 - 31.08.2023 вказаним військовослужбовцем завдань щодо: несення служби на фільтраційних постах, встановлення осіб причетних до ДОПД, проведення антидронових заходів, аналіз та накопичення відомостей щодо противника, обслуговування, технічних заходів та майна ГОРВ, організація роботи управління та контролю за діяльністю оперативно-розшукового підрозділу, взаємодія з підрозділами ЗСУ та іншими правоохоронними органами, загальна організація, планування, контроль за оперативно-бойовою діяльністю військовослужбовців оперативно-розшукових підрозділів, тобто завдання передбачені пунктом 4 "Особливостей виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України", затверджених наказом МВС України від 01.09.2023 №726, ті за які не передбачена виплата додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168, збільшена до 100 000 грн.
В свою чергу, у період з 01.04.2023 по 01.04.2024 року (включно) воєнні (бойові) дії в Херсонському районі Херсонській області велися лише на території Олешківської міської територіальної громади, островах Забіч, Великий, Бакайський, Борщевий на території Білозерської селищної територіальної громади, островах Карантинний, Великий Потьомкін, Малий Потьомкін, Круглик на території Херсонської міської територіальної громади, що вбачається з наказів Головнокомандувача Збройних Сил України "Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій" за № 111 від 01.05.2023, № 147 від 01.06.2023, № 183 від 01.07.2023, № 210 від 01.08.2023, № 247 від 01.09.2023, № 273 від 01.10.2023, № 301 від 01.11.2023, № 341 від 01.12.2023 року, № 2 від 01.01.2024 року, № 42 від 01.02.2024 року, № 82 від 01.03.2024 року, № 121 від 01.04.2024 року, № 170 від 01.05.2024 року.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, оскільки позивач у період з 01.04.2023 року по 01.04.2024 року проходив службу та виконував бойові розпорядження у районі, який не віднесений до переліку районів, в яких ведуться воєнні (бойові) дії, визначених наказами Головнокомандувача Збройних Сил України за цей період, тому правових підстав для нарахування останньому збільшеної додаткової винагороди до 100 000 грн не було.
Таким чином, у ході перегляду справи в суді апеляційної інстанції колегією суддів не вдалося встановити будь-яких доказів та документального підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах введення воєнних (бойових) дії у спірний період.
Враховуючи вищенаведене, позиція позивача зводиться до того, що він має право на отримання збільшеної додаткової винагороди у зв`язку з тим, що проходить військову службу в районі ведення бойових дій під час воєнного стану. Проте така позиція суперечить вимогам Постанови КМУ №168, яка передбачає виплату додаткової винагороди не за проходження військової служби, а за безпосередню участь в бойових діях.
Враховуючи вищевикладене, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Колегія суддів також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Г.П. Казанчук

Суддя Ю.М. Градовський

Суддя   О.В. Єщенко