1	Справа № 335/2991/26  2/335/2187/2026 	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А. В., за участі секретаря судового засідання Доновської А. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
23.03.2026 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 24 271,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.04.2025 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі – ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71444546 (далі за текстом – Кредитний договір), згідно з умовами якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» надало відповідачеві кредит у розмірі 13 000,00 грн на строк 30 днів із визначенням фіксованої процентної ставки 0,100 % за день та комісією за надання кредиту 15,00 % від суми наданого кредиту.
Відповідач не здійснив оплату процентів згідно з Графіком платежів та не повернув кредитні кошти.
27.03.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем укладено Договір факторингу № 27/03/25, у відповідності до якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників № 16 від 24.09.2025 до Договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 позивач набув право грошової вимоги до відповідача в загальному розмірі заборгованості 24 271,00 грн, яка складається з: 13 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 081,00 грн – сума заборгованості за відсотками; 6 240,00 грн – сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування кредитом; 1 950,00 грн – комісія за надання кредиту.
Всупереч умовам вищезазначеного договору позики, відповідач свої зобов`язання не виконав.
Після відступлення прав вимоги за цим договором відповідачем не здійснювалось платежів на погашення заборгованості.
Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вищезазначеним договором позики у загальному розмірі 24 271,00 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
Ухвалою судді від 27.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. Разом із позовною заявою представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», в якій представник позивача також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання шляхом направлення судової повістки на адресу реєстрації місця його проживання, в судові засідання, призначені на 09 год 00 хв 23.04.2026 та 08 год 30 хв 03.06.2026, не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав.
Надіслані відповідачеві судові повістки, ухвала судді про відкриття провадження в справі та копія позовної заяви були повернуті поштою неврученими з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Пунктом 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування (ч. 17 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).
Днем вручення судової повістки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Відповіді на повідомлення суду щодо іншої адреси свого місця проживання чи перебування відповідач не надавав.
Отже, судові повістки вважаються врученими відповідачеві в день проставлення працівником пошти відмітки про відсутність відповідача за адресою місця проживання.
Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідобленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).
З огляду на викладене, суд вирішив провести заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд виявив наступне.
19.04.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 71444546 про надання грошових коштів розміром 13 000,00 грн на строк 30 днів із визначенням фіксованої процентної ставки 0,100 % на день та комісією за надання кредиту 15,00 % від суми наданого кредиту (а. с. 6-12).
Вказаний договір позики відповідач підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором 23578.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За вимогами ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами.
У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до п. п. 6, 7, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин – дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.
Одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповіді відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ч. ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може быть зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова послуга надається на підставі договору, який укладається, змінюється, припиняється, виконання зобов`язань за яким забезпечується відповідно до вимог цивільного законодавства України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом та спеціальними законами.
Договір про надання фінансової послуги (крім договору, предметом якого є послуга з торгівлі валютними цінностями або виконання платіжної операції, якщо зобов`язання за відповідними правочинами повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення) укладається виключно в письмовій формі з дотриманням вимог Цивільного кодексу України, встановлених до письмової форми правочину: 1) у паперовій формі; або 2) у формі електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; або 3) у порядку, передбаченому законодавством України про електронну комерцію.
У разі недотримання письмової форми договору про надання фінансової послуги, якщо така форма договору передбачена цією частиною, такий договір є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).
Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього.
Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Отже, законодавством передбачено можливість укладення договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов`язання настають правові наслідки, установлені договором або законом.
27.03.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем укладено Договір факторингу № 27/03/25, у відповідності до якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а. с. 21-26).
Відповідно до Реєстру боржників № 16 від 24.09.2025 до Договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 позивач набув право грошової вимоги до відповідача в загальному розмірі заборгованості 24 271,00 грн, яка складається з: 13 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 081,00 грн – сума заборгованості за відсотками; 6 240,00 грн – сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування кредитом; 1 950,00 грн – комісія за надання кредиту (а. с. 30).
Згідно з п. 1.1 Договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт – відступити факторові права грошової вимоги, строк виконання зобов`язувань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню/процент за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особа внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.
Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.
Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Отже, до фактора переходять права первісного кредитора у тому обсязі та на тих умовах, що існували на момент переходу.
Фактор не може отримати більше прав, ніж належало клієнту.
Відповідач доказів належного виконання зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів за користування ним протягом строку кредитування, визначеного п. 2.2.2 кредитного договору, комісії за надання кредиту суду не надав, доводів позивача у вищезазначеній частині не спростував.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 13 000,00 грн та комісії в розмірі 1 950,00 грн є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом в межах строку кредитування підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Пунктом 2.2.2 Кредитного договору передбачено, що строк кредитування (строк договору) становить 30 днів.
Пунктом 2.2.3 Кредитного договору встановлено, що процентна ставка є фіксованою та становить 0,100 % на день.
Отже, загальна сума процентів за користування кредитом за 30 днів становить 390,00 грн.
Такий же розмір процентів сторони Кредитного договору узгодили й у додатку № 1 до договору.
Порядок продовження строку кредитування визначено у розділі 7 Кредитного договору. Зокрема, п. 7.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування, установленого договором.
Продовження строку кредитування здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу.
Доказів продовження строку кредитування в порядку, передбаченому вищезазначеними положеннями Кредитного договору, позивач суду не надав.
З огляду на викладене, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в розмірі 390,00 грн.
Інформація про пролонгацію договору згідно з розд. 7 договору позики відсутня, так само як і відсутній розрахунок заборгованості з урахуванням такої пролонгації.
Водночас розрахунок загальної вартості кредиту згідно з Додатком № 1 до договору позики містить відомості щодо нарахування суми кредиту та процентів протягом періоду 19.04.2025–18.05.2025.
Оскільки доказів продовження строку користування кредитом позивачем не надано, тому при вирішенні справи суд враховує строк дії договору, визначений у п. 2.2.2 цього договору, тобто 30 днів.
Позовні вимоги про стягнення процентів за понадстрокове користування кредитом задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
За умовами Кредитного договору сторони погодили сплату відповідачем відсотків за користування кредитом у строк до 18.05.2025 на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 30 днів – до 18.05.2025.
Відтак, у межах строку кредитування до 18.05.2025 відповідач мав, зокрема, повертати кредит і сплатити проценти за користування ним.
Починаючи з 19.05.2025, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги кредитодавця повернути всю заборгованість за Кредитним договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Такий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13 000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту), 390,00 грн заборгованості за процентами та 1 950,00 грн заборгованості за комісією.
В іншій частині позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 18, 141, 76-82, 133, 137, 141, 263-265, 279, 280-283, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (ідентифікаційний код 42986956, адреса: 02094, м. Київ, вулиця Юрія Поправки, буд. 6, кабінет 13) 17 022,65 грн, з яких: 13 000,00 грн – заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту), 390,00 грн – заборгованості за процентами та 1 950,00 грн – заборгованості за комісією за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71444546 від 19.04.2025; 1 682,65 грн – судовий збір.
В іншій частині позов залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищезазначених строків не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 08 червня 2026 року.
Суддя А. В. Стеценко