Справа №303/10032/25
 
2/303/3988/25
 
ряд. стат. звіту №38

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року     м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області під головуванням судді Мирошниченка Ю. М. за участю секретаря судового засідання Лукач К. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Укр кредит фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1520-9621 від 03.03.2025 р., укладеним в електронній формі. Позов мотивовано тим, що відповідачка шляхом використання вебсайту позивача уклала кредитний договір, підписавши його одноразовим ідентифікатором, після чого отримав кредитні кошти та додаткові кредитні кошти за укладеними додатковими угодами. Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання у повному обсязі, однак відповідачка належним чином не виконувала обов`язок щодо повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку із чим станом на 21.10.2025 р. утворилась заборгованість у загальному розмірі 43 795,10 грн, з яких: 14 913,15 грн – заборгованість за тілом кредиту, 13 467,41 грн – заборгованість за нарахованими процентами, 14 784,54 грн – проценти річних на підставі ст. 625 ЦК України та 630,00 грн – заборгованість за комісією. Посилаючись на порушення відповідачкою умов кредитного договору та положень цивільного законодавства, позивач просив позов задовольнити у повному обсязі та стягнути судові витрати. 
Відповідачка ОСОБА_1 позов не визнала та у відзиві зазначив, що протягом строку дії кредитного договору ним було здійснено численні платежі на користь позивача, загальний розмір яких, на його думку, суттєво перевищує суму тіла кредиту. Посилався на те, що позивачем не доведено наявність заборгованості у заявленому розмірі та не надано належного розрахунку боргу з урахуванням усіх здійснених платежів. У зв`язку з цим просив у задоволенні позову відмовити. 
У поданій відповіді на відзив відповідачка додатково зазначила, що всі здійснені нею платежі відображаються у мобільному додатку кредитодавця зі статусом «отримано», а відсутність окремих квитанцій не може свідчити про несплату, оскільки оплата здійснювалась через офіційний платіжний сервіс позивача. 
Позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, а позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір є домовленістю сторін, оформленою в електронній формі.
За змістом статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у визначеному законом порядку, прирівнюється за правовими наслідками до договору, укладеного у письмовій формі, а використання одноразового ідентифікатора є одним із способів підписання електронного правочину.
Суд наголошує, що укладення кредитного договору в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора відповідає вимогам письмової форми правочину, а факт перерахування кредитних коштів та подальше здійснення платежів позичальником може свідчити про прийняття ним умов договору та його виконання.
Разом із цим відповідно до статей 76-81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок доведення належними, допустимими та достатніми доказами факту укладення договору, надання кредитних коштів, розміру заборгованості та правових підстав для її стягнення.
Судом установлено, що 03 березня 2025 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою вебсайту кредитодавця укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1520-9621 продукту «CreditKasa» в електронній формі. 
Відповідно до умов договору кредитодавець відкрив позичальниці кредитну лінію та надав кредитні кошти для задоволення особистих потреб на умовах строковості, зворотності та платності. 
Укладення договору здійснювалось у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та Правилами відкриття кредитної лінії продукту «CreditKasa», шляхом реєстрації позичальниці в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця, подання заявки на отримання кредиту та підтвердження волевиявлення за допомогою одноразового ідентифікатора. 
З матеріалів справи вбачається, що первісно позичальниці було надано кредит у сумі 15 000,00 грн, а в подальшому між сторонами укладались додаткові угоди про надання додаткових грошових коштів у кредит, зокрема: 27.03.2025 – на суму 8 800,00 грн; 21.04.2025 – на суму 3 400,00 грн; 13.05.2025 – на суму 1 100,00 грн; 26.05.2025 – на суму 4 000,00 грн; 13.06.2025 – на суму 4 200,00 грн. 
Згідно з довідкою про перерахування коштів та поданими позивачем документами загальна сума фактично наданих позичальниці кредитних коштів становила 36 500,00 грн. 
На підтвердження виконання умов договору позивачем також надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого позичальницею здійснювались численні платежі у рахунок погашення кредитної заборгованості, зокрема: 18.03.2025 – 7 800,00 грн; 26.03.2025 – 1 800,00 грн; 02.04.2025 – 2 700,00 грн; 03.04.2025 – 3 000,20 грн; 17.04.2025 – 3 000,00 грн; 23.05.2025 – 6 892,78 грн; 09.06.2025 – 8 094,99 грн; 11.06.2025 – 5 596,46 грн та інші платежі. 
Факт здійснення значної частини зазначених платежів також підтверджується наданими відповідачкою банківськими документами та скриншотами операцій за картковим рахунком.
Відповідно до розрахунку заборгованості позивач визначив станом на 21.10.2025 загальну заборгованість за договором у розмірі 43 795,10 грн, з яких: 14 913,15 грн – заборгованість за тілом кредиту; 13 467,41 грн – заборгованість за процентами; 14 784,54 грн – проценти, нараховані на підставі статті 625 ЦК України; 630,00 грн – комісія. 
Оцінивши наведені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено факт укладення між сторонами договору про відкриття кредитної лінії № 1520-9621 від 03.03.2025, отримання відповідачкою кредитних коштів, у тому числі за додатковими угодами, а також часткове виконання відповідачкою зобов`язань за договором шляхом здійснення платежів у рахунок погашення кредитної заборгованості.
Надані позивачем докази у своїй сукупності підтверджують існування між сторонами кредитних правовідносин, факт надання відповідачці кредитних коштів у загальному розмірі 36 500,00 грн та наявність непогашеної заборгованості за тілом кредиту і процентами за користування кредитом.
Суд критично ставиться до доводів відповідачки про відсутність заборгованості за кредитним договором та повне виконання нею зобов`язань перед позивачем.
Так, матеріалами справи підтверджується здійснення відповідачкою численних платежів у рахунок погашення кредитної заборгованості. Разом із тим сам по собі факт внесення значної кількості платежів не свідчить про повне припинення зобов`язань за договором, оскільки в період дії кредитної лінії між сторонами неодноразово укладались додаткові угоди про надання відповідачці додаткових кредитних коштів, у зв`язку із чим загальний обсяг наданого кредитування збільшився до 36 500,00 грн.
Суд також враховує, що надані відповідачкою платіжні документи та банківські операції у значній частині кореспондують із відображеними у розрахунку позивача платежами та свідчать про врахування кредитодавцем більшості здійснених відповідачкою оплат при визначенні розміру заборгованості.
При цьому відповідачкою не надано належних та достатніх доказів, які б спростовували розрахунок позивача у частині заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом або свідчив про повне погашення заборгованості.
Суд також враховує, що, посилаючись на здійснення інших платежів, які, на думку відповідачки, не були враховані позивачем, остання не надала належних та достатніх доказів на підтвердження таких обставин.
Зокрема, відповідачкою не подано виписки за банківським рахунком, з якого здійснювались платежі, яка б дозволяла достовірно встановити усі операції з погашення спірної заборгованості, одержувачів коштів та призначення відповідних платежів.
Натомість окремі надані відповідачкою скриншоти банківських операцій не містять достатньої ідентифікації отримувача платежу та призначення платежу, що не дає можливості безумовно ототожнити всі відповідні операції саме з погашенням заборгованості за спірним кредитним договором.
За таких обставин суд дійшов висновку, що доводи відповідачки не спростовують наявності у неї непогашеної заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом.
Водночас суд зауважує, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором.
Оскільки прострочення виконання відповідачкою грошового зобов`язання мало місце у період дії воєнного стану, підстави для стягнення з неї трьох відсотків річних на підставі статті 625 ЦК України відсутні.
Крім того, суд зазначає, що, за змістом статей 12, 13 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець зобов`язаний надати споживачеві повну інформацію про умови кредитування, а умови договору про споживчий кредит мають бути чіткими, зрозумілими та не можуть порушувати права споживача.
Суд також враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20 та від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23, відповідно до яких умови договору про споживчий кредит щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту підлягають оцінці з точки зору їх відповідності положенням Закону України «Про споживче кредитування», а кредитодавець зобов`язаний довести перелік та зміст додаткових і супутніх послуг, за які встановлена така комісія.
Однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження переліку, змісту та фактичного надання відповідачці додаткових чи супутніх послуг, за які позивачем нараховано комісію у розмірі 630,00 грн, а умови договору не містять достатньої конкретизації таких послуг. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки трьох відсотків річних на підставі статті 625 ЦК України та заборгованості за комісією є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом у загальному розмірі 28 380,56 грн, що складається із 14 913,15 грн заборгованості за тілом кредиту та 13 467,41 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме на суму 28 380,56 грн із заявлених 43 795,10 грн (64,80 % від ціни позову), з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1569,72 грн (2422,40 ? 64,80 %).
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1520-9621 від 03 березня 2025 року у розмірі 28 380 (двадцять вісім тисяч триста вісімдесят) гривень 56 копійок, з яких: 14 913,15 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13 467,41 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 1569 (одна тисяча п`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 72 копійки.
Рішення суду може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс», місцезнаходження м.Київ, бульвар Лесі Українки, буд.26, офіс 407, код ЄДРОПУ 38548598.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 . 
Повний текст рішення складено 21.05.2026 року.

Головуючий         Юрій Мирошниченко