ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
20.05.2026	Справа № 910/15217/25	

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С., 
за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В., 
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” 
до Державного підприємства “Об`єднана компанія “Укрвуглереструктуризація” 
про стягнення 5 003 689,45 грн.,

За участю представників сторін:
від позивача: Павлов П.І. за ордером від 13.01.2025 року серії АІ № 2096956;
від відповідача: Литвиненко В.П. за ордером від 03.01.2026 року серії АІ № 2097814.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” (далі – позивач, Підприємство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства “Об`єднана компанія “Укрвуглереструктуризація” (далі – відповідач, Компанія) 1 659 319,92 грн. заборгованості за спожиту в березні 2019 року електричну енергію, 31 530,80 грн. заборгованості за спожиту в лютому 2020 року електричну енергію, 1 835 955,40 грн. 15 % річних та 1 506 883,33 грн. інфляційних втрат, нарахованих внаслідок несвоєчасного проведення розрахунків.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку з оплати електричної енергії, поставленої позивачем як постачальником “останньої надії”, у зв`язку з чим за Компанією утворилась заборгованість у вказаному розмірі та виникли підстави для нарахування компенсаційних виплат.
Ухвалою від 15.12.2025 року господарський суд міста Києва прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/15217/25, вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 14.01.2026 року.
26.12.2025 року через систему “Електронний суд” надійшов відзив Компанії від 26.12.2025 року на позовну заяву, в якому остання не визнала пред`явлені Підприємством вимоги в частині стягнення суми боргу за березень 2019 року в розмірі 1 659 319,92 грн., а також 15 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат, у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності для звернення до суду з позовом у цій частині. У той же час, відповідач визнав позовні вимоги в частині сплати заборгованості за спожиту протягом лютого 2020 року електроенергію в розмірі 31 530,80 грн.
13.01.2026 року через систему “Електронний суд” надійшла відповідь Підприємства від 13.01.2026 року на відзив на позовну заяву, в якій позивач вказав, що у період з 02.04.2020 року до 30.06.2023 року перебіг строку позовної давності (загальний і спеціальний) був зупинений внаслідок дії карантинних обмежень, у період з 17.03.2022 року до 29.01.2024 року перебіг строків позовної давності було зупинено на період дії воєнного стану, а у період з 30.01.2024 року до 03.09.2025 року – діяло зупинення перебігу строків давності із прив`язкою до воєнного стану. За таких обставин, Підприємство не пропустило строку позовної давності у цій справі.
У підготовчому засіданні 14.01.2026 року суд встановив Компанії процесуальний строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до 27.01.2026 року, а також відклав підготовче засідання на 04.02.2026 року.
23.01.2026 року через систему “Електронний суд” надійшли письмові пояснення позивача від 23.01.2026 року по суті справи.
27.01.2026 року через систему “Електронний суд” надійшли заперечення Компанії від 27.01.2026 року, в яких остання заперечила проти задоволення вимог Підприємства у повному обсязі.
02.02.2026 року через систему “Електронний суд” надійшли письмові пояснення відповідача від 02.02.2026 року щодо контррозрахунку заявлених позивачем до стягнення сум грошових коштів.
04.02.2026 року через систему “Електронний суд” надійшли доповнення відповідача від 04.02.2026 року до заперечень.
Разом із тим, підготовче засідання, призначене на 04.02.2026 року, не відбулось, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Ломаки В.С. 
Ухвалою від 24.03.2026 року господарський суд міста Києва призначив підготовче засідання у справі № 910/15217/25 на 07.04.2026 року.
У підготовчому засіданні 07.04.2026 року господарський суд міста Києва постановив протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/15217/25.
Ухвалою від 07.04.2026 року господарський суд міста Києва закрив підготовче провадження у справі № 910/15217/25 та призначив її до судового розгляду по суті на 05.05.2026 року.
04.05.2026 року через систему “Електронний суд” надійшла заява компанії від 02.05.2026 року про відкладення розгляду справи на іншу дату.
Враховуючи наведену заяву відповідача, у судовому засіданні 05.05.2026 року оголошувалася перерва до 20.05.2026 року.
До початку призначеного судового засідання 20.05.2026 року через систему “Електронний суд” надійшло клопотання Компанії від 20.05.2026 року про долучення до матеріалів справи копії укладеного між Підприємством та ДП “Регіональні електричні мережі” договору від 04.01.2018 року № 1/64-03/ОТ-18. Вказаний документ долучений судом до матеріалів справи.
У судовому засіданні 20.05.2026 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.
Представник відповідача у цьому судовому засіданні проти задоволення вимог Підприємства заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 26.12.2025 року, запереченнях від 27.01.2026 року та письмових поясненнях.
У судовому засіданні 20.05.2026 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до статті 4 Закону України “Про ринок електричної енергії” (далі – Закон) учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”.
Частиною 2 статті 1 Закону визначено, що постачальник “останньої надії” – це визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.
За приписами частини 1 статті 64 Закону постачальник “останньої надії” надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку “на добу наперед” та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; необрання споживачем електропостачальника, зокрема, після розірвання договору з попереднім електропостачальником; в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.
Частиною 6 статті 64 Закону встановлено, що постачальник “останньої надії” здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”, що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник “останньої надії” оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті. 
Положеннями пункту 1.2.9 глави 1.2 розділу І Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП, Регулятор), від 14.03.2018 року № 312 (далі – ПРРЕЕ), встановлено, що постачальник “останньої надії” здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”, зміст якого визначається постачальником “останньої надії” на основі типового договору про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” (додаток 7 до цих Правил), є публічним договором приєднання та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”.
Відповідно до частини 8 статті 64 Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір постачання електричної енергії між постачальником “останньої надії” і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу. 
За умовами частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Тобто, законодавчими положеннями встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” укладається на підставі дій споживача – споживання електричної енергії. Відтак, у разі настання обставин, визначених у частині 1 статті 64 Закону, постачальник “останньої надії” надає послуги з постачання електричної енергії та не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу, а факт приєднання до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника “останньої надії” відбувається по факту споживання електричної енергії без укладення договору з іншим електропостачальником.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 20.09.2021 року в справі № 910/8958/20.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 року № 1023-р (зі змінами) Підприємство визначено постачальником “останньої надії” з 01.01.2019 року до 31.12.2024 року та на підставі постанови НКРЕКП від 06.11.2018 року № 1344 позивачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.
Відповідно до підпунктів 5 та 7 пункту 5.4.2 ПРРЕЕ постачальник “останньої надії” зобов`язаний: оприлюднити та оновлювати на своєму офіційному вебсайті типовий договір про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” та інформацію про умови постачання, ціни на електричну енергію, а також про право споживача на вибір електропостачальника; розміщувати на своєму офіційному вебсайті інформацію щодо порядку укладення та приєднання споживача до договору про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”, у тому числі з використанням електронної ідентифікації за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації.
З 27.12.2018 року на виконання положень статті 64 Закону Підприємством, як постачальником “останньої надії”, на своєму офіційному вебсайті у мережі Інтернет за адресою: www.uie.kiev.ua розміщено: Порядок приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”, договір про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”; комерційну пропозицію для постачання електричної енергії споживачам постачальником “останньої надії”; додаток № 1 до комерційної пропозиції до договору на постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”; Порядок формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником “останньої надії”.
За приписами частини 1 статті 45 Закону розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу (далі – ОСР). Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.
Пунктом 10 (11) ПРРЕЕ (в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до запуску електронної платформи адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР.
Відповідно до частини 3 статті 46 Закону ОСР зобов`язаний надавати повідомлення про договірні обсяги купівлі-продажу електричної енергії за двосторонніми договорами у порядку, визначеному правилами ринку; при застосуванні процедур зміни/заміни електропостачальника надавати новому електропостачальнику інформацію про споживачів, приєднаних до його системи розподілу, яким здійснював продаж попередній електропостачальник, в обсягах та порядку, визначених Регулятором; надавати учасникам ринку інформацію, необхідну для виконання ними функцій на ринку в обсягах та порядку, визначених правилами ринку, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу, кодексом комерційного обліку та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
Таким чином на ОСР покладено обов`язок повідомляти Підприємство, як постачальника “останньої надії”, про споживачів, яких було віднесено на постачання останнього.
Листом від 04.01.2019 року № Д3-03/27 Державне підприємство “Регіональні електричні мережі”, яке є ОСР згідно реєстру суб`єктів господарювання, що проводять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та на яке покладено функції адміністратора комерційного обліку відповідно до положень постанови НКРЕКП № 312 (у редакції, яка діяла до 01.07.2024 року), було повідомлено позивача про те, що Компанію віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник “останньої надії”, – з 01.01.2019 року. Копія вказаного листа наявна в матеріалах цієї справи.
Судом встановлено, що між Підприємством та Компанією (шляхом приєднання останньої до умов договору про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”) було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” від 29.01.2019 року № 2/ОТ-19 (далі – Договір) на умовах відповідного публічного договору та діючої у спірний період комерційної пропозиції від 27.12.2018 року № 2 (далі – Комерційна пропозиція).
Згідно з пунктом 2.1 Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб його електроустановок, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього правочину, що зазначені в Додатку № 1 (Комерційна пропозиція).
Відповідно до пункту 5.1 Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з Комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”, яка є Додатком № 1 до Договору.
Згідно з пунктом 5.8 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.
Умовами Комерційної пропозиції встановлено, що за постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” споживач сплачує 100 % від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку.
Орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора системи розподілу (передачі).
Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому місяці здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ. 
Акт купівлі-продажу складається на підставі даних про фактичне споживання споживача, отриманих від ОСР. У разі наявності зауважень до Акта купівлі-продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності. Уповноважені особи постачальника та споживача терміново проводять переговори з метою усунення розбіжностей. До усунення розбіжностей сторони керуються даними, вказаними ОС, з подальшим коригуванням після врегулювання розбіжностей.
Ціни, за якими здійснюється постачання електричної енергії споживача постачальником “останньої надії” є Додатком до Комерційної пропозиції.
Пунктом 5.10 Договору встановлено, що оплата виставленого постачальником рахунка за цим Договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Відповідно до підпунктів 2 та 6 пункту 6.2 Договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії та відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, що покладені на нього чинним законодавством, та/або цим Договором.
За пунктом 4.12 розділу IV ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.
Факт споживання електричної енергії споживачем підтверджується даними комерційного обліку (обсяги), що надає постачальнику “останньої надії” оператор системи розподілу/передачі, відповідно до приписів постанови НКРЕКП № 312 та згідно з Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затвердженим постановою НКРЕКП від 28.12.2018 року № 2118 (далі – Тимчасовий порядок), а саме шляхом надання постачальнику “останньої надії” Звіту за фактичне споживання електричної енергії споживачами постачальника за розрахунковий період.
Положеннями пункту 6.2 Тимчасового порядку встановлено, що до 8 числа М+1 (місяця, що є наступним за розрахунковим місяцем) ОСР на підставі фактичних обсягів надходження електричної енергії до електричних мереж та фактичного корисного відпуску електричної енергії по кожному споживачу за місцем провадження господарської діяльності з розподілу/передачі електричної енергії ОСР/НЕК формують, зокрема: фактичні (звітні) обсяги купівлі електричної енергії по кожному електропостачальнику у місяці, у тому числі з розбивкою по групі “а” і групі “б” та фактичний (звітний) корисний відпуск електричної енергії у розрахунковому місяці по кожному споживачу.
На виконання умов Договору та на підставі звітів ОСР про фактичний (звітний) корисний відпуск електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника “останньої надії” (споживання електричної енергії Компанією): за січень, лютий, березень 2019 року та лютий 2020 року, Підприємство виставило Компанії: 
- за січень 2019 року – рахунок від 09.02.2019 року № 000039244468/26/О01/03029 та акт купівлі-продажу електроенергії за січень 2019 року від 31.01.2019 року № 000114 (отримані відповідачем 12.02.2019 року) на обсяг спожитої електричної енергії в розмірі 640 625 кВт*год на загальну суму 1 816 817,63 грн з ПДВ (підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками печаток цих суб`єктів господарювання); 
- за лютий 2019 року – рахунок від 06.03.2019 року № 000039244468/26/О02/05054 та акт купівлі-продажу електроенергії за лютий 2019 року від 28.02.2019 року № 001404 (отримані відповідачем 12.03.2019 року) на обсяг спожитої електричної енергії в розмірі 566 429 кВт*год на загальну суму 1 606 397,17 грн. з ПДВ (підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками печаток цих суб`єктів господарювання);
- за березень 2019 року – рахунок від 10.04.2019 року № 000039244468/26/О03/06082 та акт купівлі-продажу електроенергії за березень 2019 року від 31.03.2019 року № 002213 (отримані відповідачем 12.04.2019 року) на обсяг спожитої електричної енергії в розмірі 585 090 кВт*год на загальну суму 1 659 319,92 грн. з ПДВ (підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками печаток цих суб`єктів господарювання);
- за лютий 2020 року – рахунок від 11.03.2020 року № 000039244468/26/О02/08351/26/О03/06082 та акт купівлі-продажу електроенергії за лютий 2020 року від 29.02.2020 року (отримані відповідачем рекомендованим поштовим відправленням 17.03.2020 року) № 003473 на обсяг спожитої електричної енергії в розмірі 9 954 кВт*год на загальну суму 31 530,80 грн. з ПДВ (підписаний уповноваженим представником Підприємства та скріплений відбитком печатки постачальника).
Копії вказаних документів, а також належні докази їх направлення Компанії в установленому Договором та чинним законодавством порядку, наявні в матеріалах справи.
Докази звернення споживача до Підприємства з повідомленням про неотримання вищевказаних документів, а також висловлення Компанією у визначеному Договором порядку зауважень до обсягів і вартості поставленої протягом спірного періоду електричної енергії у матеріалах справи відсутні.
Разом із тим, Компанія вартість поставленої їй у січні-лютому 2019 року електричної енергії на загальну суму 3 423 214,80 грн. оплатила з простроченням, погасивши відповідну заборгованість лише у червні 2019 року, тоді як вартість поставленої відповідачу в березні 2019 року та лютому 2020 року електричної енергії на загальну суму 1 690 850,72 грн. оплачена Компанією взагалі не була. 
Враховуючи наведені обставини, листом від 16.11.2023 року № 44/11-006288 Підприємство звернулося до відповідача з вимогою про погашення наявної у Компанії заборгованості у загальному розмірі 1 690 850,72 грн., а також нарахованих позивачем сум пені та компенсаційних виплат. Докази направлення позивачем цієї вимоги на адресу Компанії в установленому Договором та законом порядку наявні у матеріалах справи. 
Крім того, листом від 26.08.2025 року № 44/11-011093 Підприємство повторно звернулося до Компанії з претензією-вимогою про сплату наявної у Компанії заборгованості у загальному розмірі 1 690 850,72 грн.
Однак, вказані вище вимоги були залишені відповідачем без задоволення, а спірна заборгованість сплачена останнім не була, у зв`язку із чим, Підприємство звернулося до господарського суду міста Києва з даним позовом.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За умовами статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України (тут і далі чинного на час виникнення спірних правовідносин) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 58 Закону споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Заперечуючи проти задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості за лютий 2020 року, Компанія у запереченнях від 27.01.2026 року посилалася на те, що акт купівлі-продажу електроенергії за лютий 2020 року від 29.02.2020 року № 003473 не був погоджений та підписаний з боку відповідача.
Однак, такі заперечення не підтверджують необґрунтованість відповідних вимог Підприємства та не свідчать про наявність підстав для звільнення Компанії від обов`язку з оплати фактично поставленого їй у лютому 2020 року обсягу електричної енергії, оскільки підписання чи не підписання споживачем акту купівлі-продажу електроенергії, за умови належного підтвердження факту її споживання, не є відкладальною обставиною та не звільняє відповідача від виконання договірного зобов`язання.
Більше того, у вказаних запереченнях від 27.01.2026 року Компанія також вказувала, що у зв`язку з фінансовою нестабільністю підприємства у відповідача виникла заборгованість за спожиту електроенергію за березень 2019 року в розмірі 1 659 319,92 грн. та за лютий 2020 року в розмірі 31 530,80 грн., фактично визнавши наявність такої заборгованості.
Суд також звертає увагу на те, що за наявними у матеріалах справи доказами позивач з метою врегулювання спірних питань із споживачами, а також звірки обсягів постачання електричної енергії в обліку Підприємства з даними ОСР, листом від 20.10.2025 року № 44/10-3495/ПОН звернувся до Державного підприємства “Регіональні електричні мережі” з проханням перевірити споживача – Компанію на предмет перебування на постачанні у постачальника “останньої надії” та помісячні обсяги його споживання, які за наданими позивачу звітами становили 1 802 098 кВт*год, а саме: січень 2019 року – 640 625 кВт*год, лютий 2019 року – 566 429 кВт*год, березень 2019 року – 585 090 кВт*год, лютий 2020 року – 9 954 кВт*год. У відповідь на це звернення листом від 30.10.2025 року № 08-01/2704 Державне підприємство “Регіональні електричні мережі” повідомило позивача про те, що воно щомісячно направляє електропостачальнику – Підприємству звіт щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника “останньої надії”, а наявність у зазначених звітах даних щодо Компанії свідчить про перебування цього споживача у постачальника “останньої надії” та підтверджує достовірність обсягів споживання електричної енергії, відображених і наданих раніше у відповідних звітних періодах. Таким чином, оператор системи розподілу додатково підтвердив факт споживання відповідачем поставленої Підприємством протягом спірного періоду електричної енергії, яка не була у повному обсязі оплачена відповідачем.
Враховуючи те, що сума основного боргу Компанії за поставлену Підприємством у березні 2019 року та лютому 2020 року як постачальником “останньої надії” електричну енергію, яка загалом складає 1 690 850,72 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і Компанія на момент прийняття рішення не надала документів, які б могли свідчити про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Підприємства про стягнення з відповідача зазначеної суми. У зв`язку з цим, вказана позовна вимога Підприємства підлягає задоволенню.
Крім того, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати отриманої від Підприємства протягом спірного періоду електричної енергії, позивач просив суд стягнути з Компанії 15 % річних у загальному розмірі 1 835 955,40 грн., а також 1 506 883,33 грн. інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суму боргу відповідача за актами купівлі-продажу електроенергії за січень 2019 року від 31.01.2019 року № 000114 на суму 1 816 817,63 грн., за лютий 2019 року від 28.02.2019 року № 001404 на суму 1 606 397,17 грн. та за березень 2019 року від 31.03.2019 року № 002213 на суму 1 659 319,92 грн. у період з 20.02.2019 року по 29.10.2025 року згідно з наданим позивачем протоколом розрахунку за типом заборгованості (а.с. 40).
Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Слід зазначити, що відповідно до умов Комерційної пропозиції споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
У той же час, при дослідженні матеріалів справи суд встановив, що заявлені Підприємством до стягнення у прохальній частині позову суми компенсаційних виплат (1 835 955,40 грн. – 15 % річних, 1 506 883,33 грн. – інфляційні втрати) відрізняються від сум, вказаних у наданому позивачем розрахунку 15 % річних та інфляційних втрат (1 783 769,31 грн. – 15 % річних, 1 453 097,10 грн. – інфляційні втрати). При цьому, у позовній заяві Підприємство не вказало конкретного періоду нарахування означених компенсаційних виплат із зазначенням чітких дат початкових та кінцевих періодів їх нарахування по кожному спірному періоду окремо (зокрема, щодо сум, нарахованих за актом купівлі-продажу електроенергії за березень 2019 року від 31.03.2019 року № 002213 на суму 1 659 319,92 грн.).
Враховуючи вищенаведене, а також зважаючи на фактичні межі позовних вимог Підприємства, суд дійшов висновку про те, що обґрунтованою сумою 15 % річних, що підлягає стягненню з Компанії на користь позивача за дійсні чітко визначені Підприємством періоди прострочення, є 15 % річних у розмірі 1 783 769,31 грн., з яких: 94 076,31 грн. – 15 % річних, нараховані на суму боргу за актом купівлі-продажу електроенергії за січень 2019 року від 31.01.2019 року № 000114 в розмірі 1 816 817,63 грн. у період з 20.02.2019 року по 25.06.2019 року; 64 696,00 грн. – 15 % річних, нараховані на суму боргу за актом купівлі-продажу електроенергії за лютий 2019 року від 28.02.2019 року № 001404 в розмірі 1 606 397,17 грн. у період з 20.03.2019 року по 25.06.2019 року; 1 624 997,00 грн. – 15 % річних, нараховані на суму боргу за актом купівлі-продажу електроенергії за березень 2019 року від 31.03.2019 року № 002213 в розмірі 1 659 319,92 грн. у період з 20.04.2019 року по 29.10.2025 року. Крім того, з урахуванням наведених обставин, обґрунтованою сумою інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь Підприємства за відповідні періоди прострочення (20.02.2019 року - 30.09.2025 року), є 1 453 097,10 грн.
За таких обставин, стягненню з відповідача на користь Підприємства підлягає 1 783 769,31 грн. 15 % річних та 1 453 097,10 грн. інфляційних втрат, тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з Компанії 52 186,09 грн. 15 % річних та 53 786,23 грн. інфляційних втрат слід відмовити.
При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову в зв`язку з його статусом бюджетної установи та відсутності відповідних бюджетних видатків (фінансування) на оплату спірних компенсаційних виплат, з огляду на те, що частиною 2 статті 617 Цивільного кодексу України прямо передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.
Крім того, згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відтак, факт відсутності бюджетного фінансування у будь-якому разі не підтверджує обґрунтованості заперечень Компанії, оскільки такі обставини не визначені жодним нормативно-правовим актом як такі, що звільняють від виконання договірного зобов`язання чи відповідальності за його порушення.
Посилання відповідача на те, що пункт розділу “Додаткові зобов`язання споживача” Комерційної пропозиції в частині встановлення 15 % річних є нікчемним (або недійсним) в силу невідповідності пункту 3.4.1 ПРРЕЕ та Типовій формі договору постачання електричної енергії ПОН, визнається судом необґрунтованим з огляду, зокрема, на відсутність доказів визнання недійсним (встановлення факту нікчемності) такого положення у судовому порядку. У той же час, суд звертає увагу на те, що Типовий договір не є ні нормативним актом, ні самостійним укладеним договором, а становить собою лише сукупність істотних умов, які уповноважений орган визначає як такі, що є обов`язковими при укладенні сторонами договору відповідного типу. Однак, такі умови можуть бути конкретизовані, що є невід`ємним правом сторін при встановленні, зміні або припиненні їх взаємних прав та обов`язків.
Щодо заяви Компанії про застосування наслідків спливу позовної давності до пред`явлених Підприємством вимог, суд зазначає таке.
Суд встановив, що з урахуванням приписів законодавства та умов Договору, Компанія повинна була здійснювати оплату отриманої нею протягом спірного періоду (січень-березень 2019 року та лютий 2020 року) електричної енергії, починаючи з лютого 2019 року.
Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Згідно з частинами 1, 5 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).
У той же час, відповідно до частини 1 статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Судом встановлено, що за умовами Комерційної пропозиції сторони, керуючись статтею 259 Цивільного кодексу України, домовились встановити в цьому Договорі збільшений строк позовної давності, зокрема, строк загальної позовної давності щодо вимог про стягнення боргу тривалістю п`ять років.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавством можуть бути визначені певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме: продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” з 12.03.2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” (далі – Закон № 540-IX) розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Цей Закон набрав чинності 02.04.2020 року.
Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 06.09.2023 року в справі № 910/18489/20 та від 02.07.2025 року в справі № 903/602/24.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24:00 год. 30.06.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 “Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”.
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 року до 30.06.2023 року.
Відтак, на підставі цих Законів і строк позовної давності щодо зобов`язань відповідача з оплати електроенергії протягом спірного періоду було продовжено до 30.06.2023 року.
Поряд із цим, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” було введено воєнний стан в Україні із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану” (далі – Закон № 2120-ІХ) розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022 року.
Надалі Законом України від 08.11.2023 року № 3450-ІХ “Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини” (далі – Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024 року, а після 30.01.2024 року перебіг такого строку був зупинений на строк дії воєнного стану.
Разом із цим, Законом України від 14.05.2025 року № 4434-IX “Про внесення зміни до розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності” (далі – Закон № 4434-IX) пункт 19 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України був виключений.
Закон № 4434-IX був оприлюднений (опублікований в газеті “Голос України” від 03.06.2025 року № 108) 03.06.2025 року, і відповідно до його пункту 2, набирав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 04.09.2025 року.
Отже, враховуючи вищевикладене, положення статей 254, 255 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що строк звернення до суду (позовна давність) за спірними вимогами спочатку було продовжено (до 30.06.2023 року – на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 року – на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився до 03.09.2025 року включно.
Зважаючи на звернення позивача до суду з даним позовом у грудні 2025 року, а також враховуючи встановлений Комерційною пропозицією до Договору збільшений строк позовної давності тривалістю п`ять років, суд дійшов висновку про те, що Підприємство не пропустило відповідного строку на звернення до суду з даним позовом.
У той же час, посилання Компанії на судову практику Верховного Суду щодо застосування позовної давності оцінюється судом критично, оскільки відповідні наведені Компанією висновки стосувалися підстав поновлення процесуальних строків та не враховували вищенаведених імперативних законодавчих приписів.
Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
За умовами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог Підприємства у даній справі.
Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва 

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Державного підприємства “Об`єднана компанія “Укрвуглереструктуризація” (03142, місто Київ, провулок Приладний, будинок 2а; код ЄДРПОУ 39244468) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 85; код ЄДРПОУ 19480600) 1 690 850 (один мільйон шістсот дев`яносто тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 72 коп. основного боргу, 1 783 769 (один мільйон сімсот вісімдесят три тисячі сімсот шістдесят дев`ять) грн. 31 коп. 15 % річних, 1 453 097 (один мільйон чотириста п`ятдесят три тисячі дев`яносто сім) грн. 10 коп. інфляційних втрат, а також 59 132 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто тридцять дві) грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору.
3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.
4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.05.2026 року.

Суддя  В.С. Ломака