П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/28808/25	

Перша інстанція: суддя Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Терлецького Д.С., суддів Вербицької Н.В., Димерлія О.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:
Рух справи
21.08.25 р. ОСОБА_1 (надалі – ОСОБА_1 або позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області, у якому, з урахуванням заяви від 10.10.25 р., просила:
стягнути з Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області на користь ОСОБА_1 заборгованість в частині виплати грошової компенсацій по заробітній платі після звільнення, у зв`язку із недотриманням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 р № 391 «Про особливості оплати праці працівників державних органів, які здійснюють свої повноваження на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії» (із змінами), а саме не визначення посадового окладу, з урахуванням коефіцієнта 2 у період з 01.05.2023 р. по 31.12.2023 р. та не визначення посадового окладу з урахуванням коефіцієнта 3 у період з 01.01.2024 р. по 22.04.2025 р. під час нарахування та виплати заробітної плати, розрахунку відпускних за періоди:
за 10 календарних днів додаткової відпустки державного службовця за 2021 р. та 5 календарних днів додаткової відпустки державного службовця за 2022 р. у лютому 2024 р.; 
за 30 календарних днів щорічної основної відпустки за період з 25 січня 2022 р. по 24 січня 2023 р. у квітні 2024 р.; 
за 12 календарних днів додаткової відпустки державного службовця за 2020 р. у травні 2024 р.;
за 30 календарних днів щорічної основної відпустки за період з 25 січня 2023 р. по 24 січня 2024 р., за 9 календарних днів додаткової відпустки державного службовця за 2022 р., за 11 календарних днів додаткової відпустки державного службовця за 2019р., за 15 календарних днів додаткової відпустки державного службовця за 2023 р. і за 15 календарних днів щорічної основної відпустки за період з 25 січня 2024 р. по 24 січня 2025 р., які надані у період з червня по серпень 2024 р.; 
за 5 календарних днів щорічної основної відпустки за період з 25 січня 2024 р. по 25 січня 2024 р. та грошової допомоги у серпні 2024 р.; 
за 10 календарних днів щорічної основної відпустки за період з 25 січня 2024 р. по 24 січня 2025 р. та за 15 календарних днів додаткової відпустки державного службовця за 2024 рік у вересні 2024 р.; 
за 30 календарних днів щорічної основної відпустки за період з 25 січня 2025 р. по 24 січня 2026 р. та грошової допомоги у березні 2025 р. 
грошової допомоги до щорічної основної відпустки за 2024-2025 рр., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024-2025 рр. та вихідної допомоги при звільнення у 2025 р. 
стягнути з Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області на користь ОСОБА_1 заборгованість в частині виплати заробітної плати, за невірно розраховані відпускні та інші компенсаційні виплати у сумі 354 503,67 грн. 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що протягом періоду часу з 25.01.2019 р. по 22.04.2025 р. працювала на посаді заступника начальника відділу іхтіології, регулювання рибальства, меліорації та аквакультури Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області. У період з березня 2022 р. по травень 2023 р. оголошено простій у роботі Управління. З травня 2023 р. по день звільнення позивач виконувала свої посадові обов`язки в штатному режимі (дистанційно) у місті Херсон.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 р. № 391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» встановлено коефіцієнти підвищення посадових окладів державним службовцям, які виконують свої посадові обов`язки на території активних бойових дій (коефіцієнт 2) та на території можливих бойових дій (коефіцієнт 1,5).
Із січня 2024 року додатково визначено коефіцієнт підвищення 3, який застосовують на територіях активних бойових дій до працівників, які безпосередньо здійснюють свої повноваження в особливих умовах під час інтенсивних обстрілів.
На переконання позивача, коефіцієнти встановлюють за ознакою території, на якій працівники здійснюють свої повноваження, а не за ознакою формату роботи. За ознакою території місто Херсон та деокупована частина Херсонської області станом на 01.05.2023 р. належать до територій активних бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Однак роботодавець не застосовував за період з травня 2023 р. по день звільнення позивача коефіцієнтів збільшення посадового окладу в належних розмірах. Отже, позивач отримала в меншому розмірі, ніж це передбачено вимогами чинного законодавства, заробітну плату, відпускні, грошову допомогу до щорічної основної відпустки за 2024– 2025 роки, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024– 2025 рр. і вихідну допомогу при звільненні в 2025 р.
Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області (надалі – Управління або скаржник) надало відзив на позовну заяву, у якому заперечувало проти задоволення позовних вимог. Скаржник вказав, що з 02.03.2022 р. у зв`язку з окупацією військами Російської Федерації території Херсонської області та міста Херсон майже 90% працівників, включно з позивачем, були виведені у простій на період воєнного стану. З 17.04.2023 р. позивача було виведено з простою та запроваджено умови дистанційної роботи. 
При нарахуванні заробітної плати позивача у період з травня по липень 2023 року (включно) застосовуйся коефіцієнт 1,5 до посадового окладу.
21.07.2023 року Херсонська міська територіальна громада була віднесена до території активних бойових дій, з цієї причини з серпня 2023 року посадовий оклад розраховувався з застосуванням коефіцієнта 2.
Водночас у постанові Кабінету Міністрів України від 25.04.2023р. № 391 (зі змінами, які набрали чинності з 01.01.2024 р.) встановлено можливість застосування підвищувального коефіцієнта посадового окладу в розмірі 3, який застосовують до працівників, що здійснюють свої повноваження безпосередньо на території активних бойових дій та яким визначено безпосереднє місце роботи на таких територіях.
Оскільки позивач виконувала роботу в дистанційному режимі та її робоче місце не визначали безпосередньо на території активних бойових дій, нарахування заробітної плати здійснювали відповідно до чинного законодавства.
Одеський окружний адміністративний рішенням від 30.03.2026 р. позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії Управління щодо не нарахування та не виплати позивачу посадового окладу за період з 01.05.2023 р. по 31.12.2023 р. з урахуванням коефіцієнту 2. Визнав протиправними дії Управління щодо не нарахування та не виплати позивачу посадового окладу за період з 01.01.2024 р. по 22.04.2024 р. з урахуванням коефіцієнту 3. Зобов`язав здійснити перерахунок позивачу розміру посадового окладу за періоди з 01.05.2023 р. по 31.12.2023 р. з урахуванням коефіцієнту 2 та з 01.01.2024 р. по 22.04.2024 р. з урахуванням коефіцієнту 3 та здійснити виплату заробітної плати, в тому числі виплачених за цей період відпускних, грошової допомоги до щорічної основної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та вихідної допомоги в разі звільнення, з урахуванням застосування відповідного коефіцієнта та виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовив.
Не погодившись із рішенням, Управління подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального й процесуального права та неповноту встановлених обставин у справі, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2026 р. відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Обставини справи
ОСОБА_1 з 25.01.2019 р. по 22.04.2025 р. працювала на посаді заступника начальника відділу іхтіології, регулювання рибальства, меліорації та аквакультури Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області.
Відповідно до наказу Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області від 16.03.2022 р. № 81-ОД з березня 2022 р. ОСОБА_1 було виведено у простій на період воєнного стану.
Згідно з наказом Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області від 17.04.2023 р. №16-ОД були внесені зміни до наказу від 16.03.2022 р. №81-ОД, зокрема, Додаток 1 викладено в новій редакції, для низки працівників, включно з позивачем, запроваджено умови дистанційної роботи в Управлінні Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області (т. 1 а. с. 173-175).
Херсонська міська територіальна громада станом на 01.05.2023 р. відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 р. №309, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, віднесена до території можливих бойових дій.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.07.2023 р. № 199 були затверджені Зміни до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, згідно з якими з 01.05.2023 р. Херсонську міську територіальну громаду віднесено до території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.
Позивачу у травні, червні та липні 2023 р. при визначені розміру посадового окладу застосовано коефіцієнт 1,5 (територія можливих бойових дій). Із 01.08.2023 р. до 22.04.2025р. під час визначення позивачу заробітної плати застосовували коефіцієнт 2 (території активних бойових дій).
Відповідно до наказу Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області від 24.03.2025 р. №47-ОС ОСОБА_1 23.04.2025 р. звільнена з посади згідно з Законом України «Про державну службу» у зв`язку з виходом державного службовця на пенсію (т. 1 а.с. 166).
Вважаючи протиправним застосування коефіцієнта 1,5 у 2023 р. та коефіцієнта 2 в 2024– 2025 рр. до посадового окладу, що вплинуло на розмір отриманої заробітної плати та інших пов`язаних виплат, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Оцінка суду першої інстанції
Суд першої інстанції, частково задовольнивши позовні вимоги, дійшов таких висновків. 
ОСОБА_1 з травня 2023 р. здійснювала свої повноваження у місті Херсон, яке згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.07.2023 р. № 199 віднесено з 01.05.2023 р. до території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси. 
З цієї причини коефіцієнт 2 (встановлений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 р. № 391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану») до посадового окладу мав застосовуватись саме з 01.05.2023 р., а не з серпня 2023 р., як це зробив скаржник. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 р. №1414 «Деякі питання підвищення оплати праці працівників на територіях активних бойових дій під час інтенсивних обстрілів» підпункт 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 р. № 391 доповнено новим абзацом такого змісту: «на територіях активних бойових дій, територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, посадові оклади працівників державних органів, які безпосередньо здійснюють свої повноваження в особливих умовах під час інтенсивних обстрілів, визначаються з урахуванням коефіцієнта 3 у розрахунку на місяць пропорційно робочим дням, коли відбувалися обстріли;». Вказані зміни підлягають застосуванню з 01.01.2024 р.
Отже, з 01.01.2024 р., ураховуючи зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 р. № 391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану», застосуванню підлягав коефіцієнт 3.
Дії скаржника щодо не нарахування та невиплати посадового окладу з урахуванням коефіцієнта 2 за період з 01.05.2023 р. по 31.12.2023 р. та коефіцієнта 3 за період з 01.01.2024 р. по 22.04.2024 р. визнано протиправними. Скаржника зобов`язано здійснити перерахунок та виплатити заробітну плату, відпускні, грошову допомогу до відпустки, матеріальну допомогу та вихідну допомогу при звільненні з урахуванням відповідних коефіцієнтів та раніше виплачених сум.
У задоволенні вимоги про стягнення конкретної суми заборгованості відмовлено, оскільки відновленню підлягає тільки порушене право, а підстав вважати, що після перерахунку залишиться саме така різниця, немає.

Доводи апеляційної скарги
На обґрунтування вимог Управління вказало, що станом на 01.05.2023 р. наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022р. №309, Херсонську міську територіальну громаду віднесено до територій можливих бойових дій.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.07.2023р. №199 були затверджені зміни, згідно з якими Херсонську міську територіальну громаду з 01.05.2023 р. віднесено до території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.
Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.07.2023р. №199 набрав чинності 21.07.2023 р., отже, згідно з частиною першою статті 58 Конституції України не може бути застосований до правових відносин, які виникли раніше.
Управління також вказало на неможливість застосування коефіцієнта 3 під час визначення розміру посадового окладу позивача з 01.01.2024 р., оскільки коефіцієнт 3 підлягає застосуванню до посадових окладів працівників державних органів, які безпосередньо здійснюють свої повноваження в особливих умовах під час інтенсивних обстрілів.
Натомість позивач із травня 2023 р. працювала у дистанційному режимі, тобто без необхідності перебування в особливих умовах, тому коефіцієнт 3 не підлягає застосуванню до посадового окладу позивача.
Скаржник в апеляційні скарзі окремо наголосив на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки позивач порушив строк звернення до суду.

Позиція позивача на заявлену апеляційну скаргу
Позивач надав відповідь на апеляційну скаргу, в якій рішення Одеського окружного адміністративного суду просив залишити без змін, а ухвалу Управління - без задоволення.

Джерела права та оцінка суду апеляційної інстанції
За результатами апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і правильність застосування норм матеріального і процесуального права, суд у складі колегії суддів дійшов таких висновків.
Згідно з частиною першою 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи КАС України та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Отже, КАС України та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним в абзаці першому частини другої статті 122 КАС України. 
Так, відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. 
Водночас у статті 122 КАС України відсутні норми, які регулюють порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.
Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Згідно з матеріалами справи позивач була звільнена 22.04.2025 р., а 01.05.2025 р. позивач звернулася до відповідача з запитом про надання інформації щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати за період 2022-2025 рр. 
Скаржник надав відповідь листом від 15.05.2025 р. № 1-6-16/353-25 (т.1 а.с.92-94). За змістом відповіді інформації щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати за період 2022-2025 рр. позивачу не надано.
У подальшому позивач повторно зверталась до відповідача з запитом про надання інформації щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати за період 2022-2025 рр. 12.08.2025 р. відповідач надав відповідь листом №1-6-/591-25, до якого долучив запитувану інформацію (т.1 а.с. 5-11).
З позовом ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду 21.08.2025 р., тобто у визначений частиною другою статті 233 КЗпП України строк.
Отже, суд у складі колегії суддів відхиляє твердження скаржника про порушення позивачем строку звернення до суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10.12.2015 р. № 889-VIII «Про державну службу» (далі – Закон № 889-VIII).
Державна служба – це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави (частина перша статті 1 Закону № 889-VIII).
Державний службовець – це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (частина друга статті 1 Закону № 889-VIII).
Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (частина перша статті 5 Закону № 889-VIII).
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом (частина друга статті 5 Закону № 889-VIII).
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (частина третя статті 5 Закону № 889-VIII).
Державний службовець має право, зокрема, на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення) (пункт 4 частини першої статті 7 Закону № 889-VIII).
Держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи (частина першої статті 50 Закону № 889-VIII).
Заробітна плата державного службовця враховує кваліфікацію та досвід, важливість і складність роботи на посаді, ступінь відповідальності, а також результативність, ефективність та якість виконання посадових обов`язків (частина друга статті 50 Закону № 889-VIII).
Позивач при зверненні до суду вказала, що скаржник не здійснив виплату при звільненні всіх належних сум заробітної плати, а також інших виплат, які розраховуються із заробітної плати, оскільки до її посадового окладу не був застосований:
коефіцієнт 2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 р № 391 «Про особливості оплати праці працівників державних органів, які здійснюють свої повноваження на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії» (із змінами) у період з 01.05.2023 р. по 31.07.2023 р.;
коефіцієнт 3 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 р № 391 «Про особливості оплати праці працівників державних органів, які здійснюють свої повноваження на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії» (із змінами) у період з 01.01.2024 р. по 22.04.2025 р.
У цьому зв`язку суд у складі колегії суддів вказує, що Кабінет Міністрів України 25.04.2023 р. видав постанову № 391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» (надалі – Постанова № 391), яка набрала чинності з дня її опублікування – 28.04.2023 р. – і застосовується до припинення чи скасування воєнного стану в Україні.
На період воєнного стану для працівників державних органів, які безпосередньо здійснюють свої повноваження:
на територіях активних бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій, посадові оклади визначаються з урахуванням коефіцієнта 2;
на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5 (підпункт 1 пункту 1 Постанови № 391). 
Підвищення розмірів посадових окладів з урахуванням коефіцієнтів, передбачених підпунктом 1 цього пункту, здійснюється з урахуванням фактично відпрацьованого часу протягом місяця (підпункт 2 пункту 1 Постанови № 391)
Для цілей цієї постанови розташування робочого місця працівника визначається керівником державного органу (керівником державної служби) шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на території можливих чи активних бойових дій (підпункт 1 пункту 1 Постанови № 391).
Працівникам державних органів, які безпосередньо здійснюють свої повноваження на територіях можливих чи активних бойових дій та яким підвищуються розміри посадових окладів відповідно до підпункту 1 цього пункту, інші виплати за роботу з особливими умовами праці, визначені актами Кабінету Міністрів України, не встановлюються.
16.06.2023 р. до Постанови № 391 внесені зміни постановою від 16.06.2023 р. № 612, за якими, зокрема, абзац перший підпункту 1 викладено в такій редакції: « 1) на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження:».
Херсонська міська територіальна громада відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 р. №309, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (надалі – Наказ № 309), з 11.11.2022 р. віднесена до території можливих бойових дій.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.07.2023 р. № 199 були затверджені Зміни до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, згідно з якими з 01.05.2023 р. Херсонську міську територіальну громаду віднесено до території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.
Суд у складі колегії суддів звертає увагу, що позивач при визначенні спірного періоду – з 01.05.2023 р. по 31.07.2023 р. – вказала, що з 01.08.2023 р. нарахування та виплата заробітної плати здійснювалася із урахуванням коефіцієнту 2 відповідно до Постанови № 391.
Згідно з позицією скаржника, оскільки зміни до Наказу № 309 набули чинності 21.07.2023 р., то з урахуванням частини першої статті 58 Конституції України, вони не мають зворотної дії у часі, тобто не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли раніше. Враховуючи неможливість зворотної дії нормативно-правового акта в часі скаржник вказав, що у період травень-липень 2023 р. Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм посадові оклади штатних працівників Управління, включно з позивачем, визначало з урахуванням коефіцієнту 1,5. 
Листом Держрибагентства від 30.08.2023 р. №3-9.2-16/5091-23 надіслано наказ про введення в дію з серпня місяця 2023 р. штатного розпису та витяг зі штатного розпису з урахуванням підвищених окладів з коефіцієнтом 2, який застосовано, зокрема, й до позивача (т.1 а.с.176-177).
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. 
Так, згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України, викладеній у Рішенні від 05.04.2001 р. № 3-рп/2001 у справі справа про податки, «Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи» (абзаци перший-другий пункту 4 мотивувальної частини).
Так само у Рішенні від 02.07.2002 р. № 13-рп/2002 у справі про оспорювання актів у господарському суді Конституційний Суд України, зазначив, що «суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, на яке посилався Вищий арбітражний суд України, полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності …, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності …» (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
У контексті справи, що розглядається, необхідно також вказати на юридичну позицію Конституційного Суду України, викладену у Рішенні від 27.02.2003 р. № 4-рп/2003 у справі про ветеранів органів внутрішніх справ, за якою «посилання на незворотність дії у часі законів і інших нормативно-правових актів при вирішенні питання про визнання громадян України ветеранами органів внутрішніх справ і надання їм установлених пільг є помилковим. Якщо факти громадянства України, бездоганної служби протягом 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) та звільнення у запас або відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД вже мали місце на час набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист», тобто на 1 січня 2002 року, то, якщо інше не зазначається законодавцем, вони обов`язково підпадають під дію цього Закону».
Суд у складі колегії суддів зазначає, що зворотна дія нормативно-правового акта у часі є реалізацією нормативно-правового акта з дня набрання ним чинності щодо суспільних відносин, що виникли та припинилися до дня набрання ним чинності, правове регулювання яких змінюється таким нормативно-правовим актом.
Натомість пряма дія нормативно-правового акта у часі є реалізацією нормативно-правового акта з дня набрання ним чинності щодо суспільних відносин, що виникли до дня набрання ним чинності та продовжують існувати на день набрання ним чинності, а також щодо суспільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
З огляду на наведене, суд у складі колегії суддів доходить висновку про хибність тверджень скаржника щодо дії в часі Наказу № 309 в редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.07.2023 р. № 199, що зумовило помилкове незастосування, при визначенні посадового окладу позивача у період з 01.05.2023 р. по 31.07.2023 р. абзацу другого підпункту 1 пункту 1 Постанови № 391.
З цієї причини відповідно до абзацу другого підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023р. № 391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» та наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 р. №309 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.07.2023 р. № 199) при визначенні посадового окладу позивача у період з 01.05.2023 р. по 31.07.2023 р. повинен бути врахований коефіцієнт 2.
Водночас суд у складі колегії суддів звертає увагу, що учасники справи визнають і не оспорюють ту обставину, що під час визначення посадового окладу в період з 01.08.2023 р. по 31.12.2023 р. враховувався коефіцієнт 2.
Постановою від 29.12.2023 р. № 1414 Кабінет Міністрів України до Постанови № 391 внесені зміни, за якими, зокрема, підпункт 1 після абзацу другого доповнено новим абзацом такого змісту: «на територіях активних бойових дій, територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, посадові оклади працівників державних органів, які безпосередньо здійснюють свої повноваження в особливих умовах під час інтенсивних обстрілів, визначаються з урахуванням коефіцієнта 3 у розрахунку на місяць пропорційно робочим дням, коли відбувалися обстріли;». У зв`язку з цим абзац третій підпункту 1 пункту 1 Постанови № 391 визначено вважати абзацом четвертим.
При цьому абзац перший підпункту 3 пункту 1 Постанови № 391 залишено без змін, у первинній редакції; «для цілей цієї постанови розташування робочого місця працівника визначається керівником державного органу (керівником державної служби, суб`єктом призначення) шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії;».
У цьому зв`язку суд у складі колегії суддів вважає за підставне вказати на спільний лист від 19.05.2023 р. Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №22/5-4923-23, Міністерства економіки України № 4707-05/23037-03 та Національного агентства державної служби № 167-р/з «Щодо оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування, які безпосередньо здійснюють свої повноваження на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії під час воєнного стану» (надалі – Лист).
Так, у Листі серед іншого вказано, що відповідно до підпункту 3 пункту 1 Постанови № 391 керівник державного органу (керівник державної служби) визначає розташування робочого місця працівника шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії.
Під час воєнного стану працівники можуть виконувати завдання у штатному режимі або за межами робочого приміщення, адміністративної будівлі (дистанційно). Порядок і підстави дистанційної роботи передбачено законодавством про працю та законодавством з питань державної служби.
Відповідно до абзаців другого та третього підпункту 1 пункту 1 Постанови коефіцієнти встановлюються за ознакою території, на якій працівники здійснюють свої повноваження, а не за ознакою формату роботи.
Таким чином, до відповідного переліку, затвердженого керівником, включаються працівники, які безпосередньо виконують свої повноваження на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, у штатному режимі або за межами робочого приміщення, адміністративної будівлі (дистанційно) на такій території (с. 3-4 Листа).
З результатами аналізу змісту Постанови № 391 суд у складі колегії суддів зазначає, що від дня набрання нею чинності і дотепер цей підхід залишився незмінним: коефіцієнти встановлюються за ознакою території, на якій працівники здійснюють свої повноваження, а не за ознакою формату роботи.
Згідно з наказом Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області від 17.04.2023 р. № 16-ОД були внесені зміни до наказу від 16.03.2022 р. № 81-ОД, зокрема, Додаток 1 викладено в новій редакції, для низки працівників, включно з позивачем, запроваджено умови дистанційної роботи в Управлінні Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області (т. 1 а.с. 173-175).
Відповідно до частини першої статті 60-2 КЗпП України дистанційна робота – це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. У разі запровадження дистанційної роботи працівник самостійно визначає робоче місце та несе відповідальність за забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на ньому. При дистанційній роботі працівник розподіляє робочий час на власний розсуд, на нього не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку.
Позивачу у травні, червні та липні 2023 р. при визначені розміру посадового окладу застосовано коефіцієнт 1,5 (територія можливих бойових дій). Із 01.08.2023 р. до 22.04.2025р. під час визначення позивачу заробітної плати застосовували коефіцієнт 2 (території активних бойових дій). Протягом усього цього періоду ОСОБА_1 разом з іншими працівниками згідно з Додатком 1 до наказу від 16.03.2022 р. №81-ОД (зі змінами, внесеними наказом від 17.04.2023 р. № 16-ОД) запроваджено умови дистанційної роботи в Управлінні. 
Суд у складі колегії звертає увагу, що відповідно до пункту 1 Постанови № 391 для урахування при визначенні посадових окладів відповідних коефіцієнтів неодмінною умовою є безпосереднє здійснення працівниками державних органів своїх повноважень на відповідних територіях.
Відповідно, суд у складі колегії суддів вважає твердження скаржника про те, що умови дистанційної роботи ОСОБА_1 в Управлінні унеможливлюють урахування при визначенні посадового окладу з 01.01.2024р. коефіцієнта 3 хибними і такими, що спростовуються матеріалами справи.
З цієї причини відповідно до абзацу третього підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023р. № 391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» та наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 р. №309 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.07.2023 р. № 199) при визначенні посадового окладу позивача у період з 01.01.2024 р. по 22.04.2025 р. повинен бути врахований коефіцієнт 3.
Суд у складі колегії суддів звертає увагу, що 21.08.25 р. позивач звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління, у якому, з урахуванням заяви від 10.10.25 р., просила стягнути з Управління заборгованість в частині виплати грошової компенсацій по заробітній платі після звільнення, у зв`язку із недотриманням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 р № 391 «Про особливості оплати праці працівників державних органів, які здійснюють свої повноваження на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії» (із змінами), а саме не визначення посадового окладу, з урахуванням коефіцієнта 2 у період з 01.05.2023 р по 31.12.2023 р. та не визначення посадового окладу з урахуванням коефіцієнта 3 у період з 01.01.2024 р. по 22.04.2025 р. під час нарахування та виплати заробітної плати, розрахунку відпускних за відповідні періоди. Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 27.10.2025 р. відкрив провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 саме у такій редакції.
Одеський окружний адміністративний рішенням від 30.03.2026 р. позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії Управління щодо не нарахування та не виплати позивачу посадового окладу за період з 01.05.2023 р по 31.12.2023 р. з урахуванням коефіцієнту 2. Визнав протиправними дії Управління щодо не нарахування та не виплати позивачу посадового окладу за період з 01.01.2024 р. по 22.04.2024 р. з урахуванням коефіцієнту 3. Зобов`язав здійснити перерахунок позивачу розміру посадового окладу за періоди з 01.05.2023 р. по 31.12.2023 р. з урахуванням коефіцієнту 2 та з 01.01.2024 р. по 22.04.2024 р. з урахуванням коефіцієнту 3 та здійснити виплату заробітної плати, в тому числі виплачених за цей період відпускних, грошової допомоги до щорічної основної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та вихідної допомоги в разі звільнення, з урахуванням застосування відповідного коефіцієнта та виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовив.
У рішенні суду першої інстанції відсутнє обґрунтування щодо незадоволення позовних вимог в частині не визначення посадового окладу з урахуванням коефіцієнта 3 у період з 23.04.2024 р. по 22.04.2025 р. Водночас суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач саме з 01 травня по 31 грудня 2023 року має право на підвищення посадового окладу з урахуванням коефіцієнта 2 та з 01 січня 2024 року - на підвищення посадового окладу з урахуванням коефіцієнта 3.
Відповідно до наказу Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області від 24.03.2025 р. №47-ОС ОСОБА_1 23.04.2025 р. звільнена з посади згідно з Законом України «Про державну службу» у зв`язку з виходом державного службовця на пенсію (т. 1 а.с. 166).
Зважаючи на встановлені обставини справи та надану їм правову оцінку судом першої інстанції, суд у складі колегії суддів доходить висновку, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, тому рішення підлягає зміні.
Згідно з абзацами першим-другим пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», в редакції станом на 12.09.2023 р., обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на як працівник набув право до 31.12.2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.
Отже, з метою відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 раніше нарахованих сум заробітної плати, а також інших виплат, що проводились виходячи з розміру середньої заробітної плати, обчисленої з виплат за період з 01.05.2023 р. по 31.07.2023 р. з урахуванням до посадового окладу коефіцієнта 2, а також з 01.01.2024 р. по 22.04.2025 р. з урахуванням до посадового окладу коефіцієнта 3 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №391 від 25.04.2023 р. «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану».
Водночас надаючи оцінку твердженням скаржника про вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог при частковому задоволенні позову, суд у складі у складі колегії суддів зазначає, що вони не знайшли свого підтвердження.
Принагідно суд у складі колегії суддів наголошує, що розгляд апеляційної скарги відбувається тільки щодо позовних вимог, які були задоволені судом першої інстанції. Судове рішення в частині відмовлених позовних вимог не переглядається.

Висновки суду апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; 
Згідно з частиною першою статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Ураховуючи, що суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам справи та правильно застосував норм матеріального права, але висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення підлягає зміні.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду та відповідно до статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 р. змінити, викласти його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, абзац другий, третій та четвертий резолютивної частини рішення викласти в такій редакції:
«Визнати протиправними дії Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 посадового окладу за період з 01.05.2023 р. по 31.07.2023 р. з урахуванням коефіцієнту 2 та за період з 01.01.2024 р. по 22.04.2025 р. з урахуванням коефіцієнту 3.
Зобов`язати Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області (код ЄДРПОУ 40915019, вул. Морської піхоти 89, м. Херсон) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сум заробітної плати за період з 01.05.2023 р. по 31.07.2023 р. із застосуванням до посадового окладу коефіцієнту 2, а також з 01.01.2024 . по 22.04.2025 р. із застосуванням до посадового окладу коефіцієнту 3 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 р. №391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» з урахуванням виплачених сум.
Зобов`язати Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Херсонській області (код ЄДРПОУ 40915019, вул. Морської піхоти 89, м. Херсон) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) інших виплат, що проводились виходячи із середньої заробітної плати, обчисленої з виплат за період із 01.05.2023 р. по 31.07.2023 р. , а також з 01.01.2024 по 22.04.2025 р.».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.03.2026р. залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції відповідно до статті 325 КАС України набирає законної сили із дати її ухвалення. 
Ця постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д.С.Терлецький

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: О.О.Димерлій